Справа № 640/1845/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 серпня 2022 року

м. Київ

справа №640/1845/20

адміністративне провадження № К/990/18144/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-вк, яким заступника начальника організаційно-методичного відділу управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України полковника юстиції ОСОБА_1 з 31 грудня 2019 року звільнено з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України №2232-XII) (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та з направленням його особової справи до Печерського районного в місті Києві військового комісаріату; поновити з 31 грудня 2019 року позивача на відповідній (рівнозначній) посаді в Офісі Генерального прокурора; стягнути на його користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2019 року по дату винесення судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2021 року в позові відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про визнання протиправним і скасування пункту 1 наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-вк щодо звільнення ОСОБА_1 з 31 грудня 2019 року з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України №2232-XII (за станом здоров`я), а позов в цій частині задоволено частково. Визнано протиправним і скасувати пункт 1 наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-вк в частині звільнення ОСОБА_1 з 31 грудня 2019 року з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України №2232-XII (за станом здоров`я). В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

14 липня 2022 року Офіс Генерального прокурора подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржене судове рішення на підставі на пункту 1 частини четвертої та підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, скасувати його та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є правомірність наказу, виданого Генеральним прокурором про звільнення прокурора з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII (за станом здоров`я).

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивача двічі звільнено з військової служби в запас. Так, 13 грудня 2019 року Міністром оборони України видано наказ №709 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закон №2232-XII. Надалі, наказом Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к позивача звільнено з посади прокурора та виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України і підставою звільнення також зазначено підпункт «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закон № 2232-XII, що не відповідає приписам законодавства. Таку правову позицію суд апеляційної інстанції обгрунтовав висновком Верховного Суду щодо застосування окремих положень Закону України №2232-XII, Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VII) та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), сформованому у справі №640/1845/20, предметом спору у якому також було правомірність наказу Генерального прокурора в частині звільнення прокурора з посади та військової служби в запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частин п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у зв`язку із скорочення штатів або проведенням організаційних заходів), з виключенням його зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокурату України, усіх видів забезпечення та направленням його особової справи до Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату.

Так, у справі №640/1845/20 (висновки якої застосував суд апеляційної інстанції) Верховний Суд зазначив, що відповідно до пункту 245 Положення №1153/2008 звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 153 Положення №1153/2008 (у даному випадку Міністром оборони України), за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України. Днем закінчення військової служби для таких військовослужбовців є день, зазначений у наказі (розпорядженні) про звільнення з посади в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах, до яких вони були відряджені. Тобто, зважаючи на те, що в системі органів прокуратури Головної військової прокуратури не передбачено, подальше проходження позивачем військової служби на посадах в органах прокуратури, куди останній був відрядженим, є неможливим. Наведене означає, що вирішення питання проходження військової служби, у тому числі щодо військовослужбовців, відряджених до державних органів (прийняття/звільнення з військової служби) належить до повноважень Міністра оборони України. Враховуючи те, що позивач проходив військову службу, сам подав рапорт, відповідно до якого не виявив бажання продовжувати військову службу, Міністром оборони України прийнято наказ від 07 листопада 2019 року №616 про його звільнення із військової служби. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки у статті 51 Закону №1697-VII не зазначено такої підстави для звільнення прокурора з військової служби відповідно до Закону №2232-ХІІ, Генеральний прокурор не маючи на те повноважень, своїм наказом від 03 грудня 2019 року №1072-вк фактично повторно звільнив позивача з військової служби у запас. Тому цей наказ №1072-вк є протиправним в цій частині.

Верховний Суд відхиляє аргументи касаційної скарги щодо незастосування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, сформованих у справі №420/5104/20, так як у цій справі вирішувався спір щодо правомірності звільнення військового прокурора з органів прокуратури з двох підстав: у зв`язку зі звільненням з військової служби за наказом Міністерства оборони України та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1694-VII за наказом в.о. військового прокурора Південного регіону №484к. У цій справі позивач оскаржував саме підстави звільнення з органів прокуратури у зв`язку із скорочення штатів або проведенням організаційних заходів. Однак, як встановлено судами у цій справі, позивач ще проходив атестування і за рішенням комісії №147 пройшов її неуспішно, через що спірний наказ було доповнено, а Верховний Суд дійшов висновку, що це доповнення грунтувалося на рішенні кадрової комісії №147. Отже обставини цієї справи не є подібними до спірних правовідносин.

Крім того, в обґрунтування касаційної скарги заявник, зокрема, вказав на помилкове віднесення судом першої інстанції справи до категорії справ незначної складності, наслідком чого став розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Верховний Суд не бере до уваги такі доводи, оскільки будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України) і ця справа не відноситься до такого переліку, тому приписи статті 257 КАС України дозволяли її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Інші аргументи скарги зводяться до часткового опису обставин справи, опису порядку проходження військовослужбовцями служби в органах прокуратури, правомірності оскаржуваного наказу в частині звільнення з військової служби та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування наказу в частині, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська