Справа № 360/4370/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року справа №360/4370/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року по справі №360/4370/21 (суддя І інстанції Свергун І.О., повний текст рішення складено 16.11.2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання противоправною бездіяльність щодо затримки виплати повного розрахунку при звільненні з 16.08.2020р. по 18.07.2021р. та стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на його користь суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні в період з 16.08.2020р. по 18.07.2021р. в сумі 279359,52 грн..

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2020р. по 18.07.2021р. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2020р. по 18.07.2021р. в сумі 2000,00 грн (дві тисячі грн 00 коп.). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2020р. по 18.07.2021р. в сумі 2000,00 грн. та прийняти нове про стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.08.2020р. по 18.07.2021р. в сумі 28858,61 грн..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач зазначає, що частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 27.04.2016р. у справі №6-113ЦС16, Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Судом першої інстанції не було застосовано принцип пропорційності, викладений в постанові Верховного суду від 30.11.2020р. у справі №480/3105/19. Позивач вважає, що сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням принципу пропорційності (11,538% від загальних виплат) становить 28858,61 грн.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 11.08.2020р. № 923 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 15.08.2020р. (а.с. 14).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06.04.2021р. у справі №360/205/20, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2021р., визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної та додаткової оплачуваної відпуски за 2019 рік, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки у кількості 30 календарних днів та додаткової оплачуваної відпуски у кількості 15 календарних днів за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби (а.с. 53-60).

На виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Національної поліції в Луганській області проведено нарахування та виплату позивачеві грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток у сумі 33412,68 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 15.07.2021р. № 3484 (а.с. 45). Вказаний платіж проведено банком 19.07.2021р..

Отже, виплата позивачеві грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток у сумі 33412,68 грн. здійснена відповідачем не у день звільнення позивача зі служби в поліції, а 19.07.2021р..

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки; вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум; відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, в якій зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 викладені наступні правові висновки: «Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.»

Необхідність застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який регулював би питання розрахунку середньої заробітної плати військовослужбовця, до спірних правовідносин слід застосовувати загальні положення, що регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників, в частині визначення періоду, за який враховується середня заробітна плата.

Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100(далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області від 29.09.2021р. №1187/111/22-2021 (а.с. 44) розмір грошового забезпечення позивача за два місяці, що передували звільненню, складав:

- червень 2020 року: посадовий оклад 3400,00 грн, оклад за спеціальним званням 2200,00 грн, вислуга років 2520,00 грн, премія 7894,34 грн, надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень проходження служби в поліції, Постанова КМУ від 11.11.2015 № 988 510,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції, Постанова КМУ від 11.11.2015 № 988 6090,00 грн., нічні 44,63 грн., разом 22658,97 грн;

- липень 2020 року: посадовий оклад 3400,00 грн, оклад за спеціальним званням 2200,00 грн, вислуга років 2520,00 грн, премія 7894,34 грн, надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень проходження служби в поліції, Постанова КМУ від 11.11.2015 № 988 510,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції, Постанова КМУ від 11.11.2015 № 988 6090,00 грн., разом 22614,34 грн..

Загальна сума доходу за червень та липень 2020 року становить 45273,31 грн..

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 742,19 грн. (45273,31 грн. : 61 календарний день).

День звільнення позивача 15.08.2020 року вважається останнім днем служби. Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16.08.2020р. по 18.07.2021р. становить 337 календарних днів.

Відповідно, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в арифметичному обчисленні складає 250118,03 грн. (середньоденне грошове забезпечення 742,19 грн х 337 календарних днів).

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що наявні підстави для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 КЗпП України .

Зокрема, істотність частки недоплаченої суми в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 33390,75 грн.. (33412,68 грн. частка недоплаченого грошового забезпечення) /250118,03 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) *100 = 13,35%).

Сума середнього заробітку ( грошове забезпечення ) за несвоєчасний розрахунок при звільненні з урахуванням істотності частки недоплаченої суми 33412,68 грн. (11,538%) від загальної суми, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, становить 28858,61 грн..

Водночас, колегія суддів враховує висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. по справі № 761/9584/15-ц.

В цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

«72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

…

86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

…

91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

…

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).».

Як вбачається з матеріалів справи, причинами, що пов`язані з тривалістю порушень прав позивача, є як дії позивача, який не зразу після звільнення оскаржив бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку, так і дії відповідача, який не здійснив повного розрахунку при звільненні.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач тільки через п`ять місяців після звільнення звернувся до суду із позовною заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Щодо дій відповідача, колегія враховує, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу не була сплачена у зв`язку із відсутністю, на думку відповідача, правових підстав для такої виплати. Ця ситуація виникла у зв`язку із наявностю в різних законодавчих актах неоднозначного правового регулювання спірних правовідносин. Відтак, між сторонами виник спір щодо виплати вказаної вище компенсації.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі №360/205/20 набрало законної сили 12.07.2021р.

На виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Національної поліції в Луганській області проведено нарахування та виплату позивачеві грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток у сумі 33412,68 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 15.07.2021р. № 3484 (а.с. 45).

Тобто, вже на третій день після набрання законної сили рішення суду, відповідачем було проведено нарахування та виплату позивачеві спірних сум.

Під час розгляду справи судом не було встановлено, що невиплата відповідачем належних позивачеві сум була обумовлена проявом грубого свавілля.

З огляду на встановлені обставини та з метою дотримання балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було зменшено розмір середнього заробітку, визначивши його в загальній сумі 2 000 грн..

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у подібних правовідносинах в постанові від 21.04.2021р. у справі № 360/3574/19.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року по справі №360/4370/21 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року по справі №360/4370/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення 02 серпня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко