Справа № 140/4031/22
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4031/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, щодо відмови у переведенні на пенсію згідно Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу та зарахувати період роботи з 15.07.1994 року по 12.11.2015 року до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-XII, Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу.

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести з 14 лютого 2022 року ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до п.10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу та ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-XII, з 27.07.2021 року і здійснити перерахунок та і виплату пенсії державного службовця за період починаючи з часу звернення та з урахуванням довідок про склад заробітної плати та складові заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсія за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 14.02.2022 позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Волинській області із заявою про переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу. Однак, відповідач листом від 28.03.2022 №0300-0202-8/11135 повідомив про відмову у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу з тих підстав, що з 04.07.2001 року набрав чинності Закон України від 07.06.2001 року №2493-ІІІ Про службу в органах місцевого самоврядування, статтею 14 якого посади голів сільської ради віднесені до четвертої категорії посад в органах місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців. Оскільки станом на 01.05.2016 року позивач не працював на посаді, віднесеній до категорії посад державного службовця та не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII, право на пенсію за віком відповідно до Закону №889 відсутнє.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у здійсненні переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу та не зарахування до стажу період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 15.07.1994 року по 12.11.2015 року протиправними, що порушують його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист, тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що 04.07.2001 набрав чинності Закон України Про службу в органах місцевого самоврядування від 07.06.2001 №2493-ІІІ (далі - Закон №2493) статтею 14 якого посади голів сільських рад віднесено до четвертої категорії місцевого самоврядування. Відповідно до статті 14 Закону 2493 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1441 Про віднесення посад органів місцевого самоврядування до відповідних категорій посад, згідно із якою до відповідних категорій посад в органах місцевого самоврядування віднесено існуючі посади в цих органах, не перелічені у статті 14 Закону 2493 та визнано такою, що втратила чинність постанова №239. Отже, з 04.07.2001 посада голови сільської ради віднесена до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців. Враховуючи вищезазначене, оскільки позивач не має 20 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та не працював на посаді державного службовця станом на 01.05.2016, тому Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області правомірно відмовило позивачу у переході на пенсію за віком згідно із Законом №3723.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсія за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

14.02.2022 позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Волинській області із заявою про переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Головне управління ПФУ у Волинській області листом від 28.03.2022 №0300-0202-8/11135 повідомило позивачу про відмову у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу з тих підстав, що з 04.07.2001 року набрав чинності Закон України від 07.06.2001 року №2493-ІІІ Про службу в органах місцевого самоврядування, статтею 14 якого посади голів сільської ради віднесені до четвертої категорії посад в органах місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців. Оскільки станом на 01.05.2016 року позивач не працював на посаді, віднесеній до категорії посад державного службовця та не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723- XII, право на пенсію за віком відповідно до Закону №889 відсутнє.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058), який набрав чинності 1 січня 2004 року.

Згідно зі ст.1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України Про недержавне пенсійне забезпечення, Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

В свою чергу, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначений Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889), який набрав чинності 1 травня 2016 року.

Згідно з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону №889-VIII втратив чинність Закон України Про державну службу №3723-XII (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, статті 490 із наступними змінами, далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто до 01 травня 2016 року право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України Про державну службу №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно записів в трудовій книжці Серії НОМЕР_1 від 28.01.1980, ОСОБА_1 в період з 15.07.1994 року по 12.11.2015 року працював головою Згоранської сільської ради.

Однак, вказаний період відповідачем не зарахований до стажу, що дає право на пенсію державного службовця. Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за статтею 37 Закону №889-VIII стала недостатність стажу державної служби.

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби було визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), який був чинний на час проходження позивачем служби в період по 01 травня 2016 року.

Згідно з п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно із ст.1 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування від 07 червня 2001 року за №2493-III (далі - Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих Законом.

Положення статей 2, 3 Закону №2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ст.14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування №2493-III від 07.06.2001, в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад:

четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад;

п`ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;

шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.

Механізм обчислення стажу державної служби визначено "Порядком обчислення стажу державної служби", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), який чинний на час проходження позивачем служби до 12.11.2015.

Згідно з п.2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст.14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, а також інших посадах не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Також, пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону України Про державну службу в редакції Закону №889-VIII, визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування,передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування, входить до стажу державної служби.

Враховуючи наведене, періоди роботи ОСОБА_1 з 15.07.1994 року по 12.11.2015 року головою Згоранської сільської ради слід зарахувати до стажу державної служби, у зв`язку з чим дії відповідача щодо не зарахування цього періоду до стажу державної служби є протиправними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2018 року у справі №735/939/17, в постанові від 19 березня 2019 року по справі №357/1457/17, у постанові від 26 червня 2018 року по справі №735/939/17.

Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України Про державну службу №889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України Про державну службу №889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Зазначені обставини вказують на безпідставність доводів Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про те, що стаж роботи на посаді в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.

Посилання відповідача на втрату чинності Порядком №283 суд не приймає, оскільки він підлягає застосуванню в силу вимог п.8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII. Доводи про можливість застосування вказаного пункту лише до правовідносин, що виникли до набрання Законом №889-VIII чинності, суд також відхиляє, позаяк чинні положення Закону №889-VIII та Порядку №229 теж визначають необхідність включення часу перебування на спірній посаді голови сільської ради до стажу державної служби.

Суд зауважує, що безумовне право особи на вибір того чи іншого виду пенсії закріплене у частині першій статті 10 Закону №1058-ІV, відтак, набувши право на пенсію державного службовця по віку, позивач на законних підставах скористався правом вибору вказаної пенсії, подавши відповідну заяву до відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ, та незарахування до стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Згоранської сільської ради з 15.07.1994 року по 12.11.2015 року.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 визначено, що форма довідки про заробітну плату для призначення пенсій державним службовцям затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 затверджені форми довідок про складові заробітної плати (для призначення пенсії державного службовці (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати для призначення державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подаються для призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу.

З огляду на вище зазначене та те, що на час звернення до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за віком державного службовця, позивач відповідав умовам визначеним ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ, суд вважає, що вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Згоранської сільської ради з 15.07.1994 року по 12.11.2015 року та переведення позивача з 14.02.2022 на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ є обґрунтованими та такими, які підлягають до задоволення.

Щодо вимоги в частині здійснити з 27.07.2021 перерахунок та виплату пенсії державного службовця за період починаючи з часу звернення та з урахуванням довідок про склад заробітної плати та складові заробітної плати, суд зазначає.

Пенсійний орган відмовляв позивачу у переведенні на пенсію з тих підстав, що ОСОБА_1 не має права на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, оскільки відсутній відповідний стаж. Саме переведення на пенсію державного службовця здійснено не було. Відтак, спору щодо розміру пенсії відносно заробітної плати на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

Відсутні підстави вважати, що права позивача при здійсненні такого переведення будуть порушені. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то відповідно питання розміру пенсії відносно заробітної плати є передчасним.

Відтак, в задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, щодо відмови у переведенні на пенсію згідно Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу та зарахувати період роботи з 15.07.1994 року по 12.11.2015 року до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-XII, Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 з 14 лютого 2022 року на пенсію державного службовця за віком відповідно до п.10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу та ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-XII.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 661,60 грн.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію згідно Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу та зарахуванні періоду роботи з 15.07.1994 року по 12.11.2015 року до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-XII, Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 з 14 лютого 2022 року на пенсію державного службовця за віком відповідно до п.10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VII Про державну службу та ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-XII.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати в розмірі 661 гривня 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, , адреса: 43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22в.

Суддя Ю.Ю. Сорока