Справа № 420/25651/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 18.11.2019 року ВП № 56346424 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору; скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 52633806 від 13.12.2016 року про арешт належного ОСОБА_1 нерухомого майна, від 09.11.2017 року про арешт належного ОСОБА_1 майна (усього), від 09.11.2017 року про арешт належного ОСОБА_1 нерухомого майна, ВП № 56346424 від 05.03.2019 року про арешт майна ОСОБА_1 , від 03.06.2019 року про арешт коштів ОСОБА_1 , від 18.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору; ВП № 60689949 від 25.11.2019 року про накладення арешту на все майно що належить ОСОБА_1 , від 25.11.2019 року про накладення арешту на нерухоме майно (квартири: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ) що належать ОСОБА_1 , від 30.11.2020 року про арешт коштів ОСОБА_1 , зазначення в рішенні суду що постанова суду за даною справою є підставою для вилучення із державних реєстрів записів про арешти внесених раніше відповідачем, направлення постанов про зняття арештів належних ОСОБА_1 коштів до банківських організацій (яким відповідач двічі направив постанови про арешт коштів).

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву.

Ухвалою від 31 січня 2022 року судом зупинено провадження у справі №420/25651/21 до отримання витребуваних судом матеріалів виконавчих проваджень.

Протокольною ухвалою від 26 липня 2022 року судом поновлено провадження у цій справі у зв`язку із надходженням витребуваних документів.

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позов обґрунтований позивачем тим, що відповідачем було безпідставно прийнято оскаржувані постанови, оскільки підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. У державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, оскільки будь-яких стягнень у виконавчому провадженні не відбулося. Крім того, відповідач повинен був зняти арешт з майна позивача при закінченні виконавчих проваджень, що були відкриті на підставі виконавчого листа №522/16447/15-ц Приморського районного суду м. Одеси, а також вилучити відповідні записи з реєстру, однак станом на теперішній час арешти не зняті, у зв`язку із чим позивач вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/16447/15-ц виданого Приморським районним судом м. Одеси від 02.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10.05.2007 року, стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми судового збору. 10.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56346424. Для забезпечення виконання вимог виконавчого листа постановою державного виконавця відділу від 16.08.2018 ВП № 56346424 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника. 18.11.2019 року у зв`язку з надходженням до відділу заяви стягувача, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа, на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 року виведено в окреме виконавче провадження № 60689949. Крім того, 05.03.2019 року постановою державного виконавця ВП №60689949 накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та 18.11.2019 року постановою державного виконавця ВП №60689949 накладено арешт на кошти боржника. На момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.11.2019 року, набрала чинності норма закону відповідно до якої, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Крім того, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/16447/15-ц виданого Приморським районним судом м. Одеси від 02.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10.05.2007 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року по справі № 522/16447/15-ц - заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Райфайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановою державного виконавця від 27.06.2018 року ВП № 52633806 було закінчено. Крім того, виконавче провадження № 52633806 знищено через закінчення строку зберігання, а тому відповідач зазначив про неможливість надати копії матеріалів вищевказаного виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Станом на теперішній час норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають вчинення виконавчих дій у завершеному виконавчому провадженні.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду цієї справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до бази даних АСВП, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №52633806 з виконання виконавчого листа № 522/16447/15-ц, виданого 17.08.2016 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк аваль», заборгованості за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10.05.2007 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на підставі постанови ВП № 52633806 від 09.11.2017 року про арешт майна боржника 09.11.2017 року накладено арешт на нерухоме майно позивача, на підставі постанови ВП 52633806 від 13.12.2016 року про арешт майна боржника 20.12.2016 року накладено арешт на все майно позивача, на підставі постанови ВП №52633806 від 09.11.2017 року про арешт майна боржника 09.11.2017 року накладено арешт на нерухоме майно позивача.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року по справі № 522/16447/15-ц - заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Райфайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Згідно даних з автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження ВП 52633806 завершено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2017 року у справі № 522/16447/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ « Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10 травня 2007 року. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму судового збору.

На виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/16447/15-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 02.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10.05.2007 року, стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми судового збору.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 10.05.2018 року державним виконавцем відповідно до ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56346424.

Відповідно до постанови від 05.03.2019 року ВП №56346424 державним виконавцем здійснено опис та арешт майна, що належить боржнику на праві власності, а саме квартири загальною площею 61,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, для забезпечення виконання вимог виконавчого листа постановою державного виконавця відділу від 03.06.2019 року ВП №56346424 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору у розмірі 15989806,64 грн.

Також, постановою державного виконавця відділу про арешт коштів боржника від 03.06.2019 року ВП №56346424 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача.

У зв`язку із надходженням до відповідача заяви стягувача, 18.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа, на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанову про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 року виведено в окреме виконавче провадження №60689949.

25.11.2019 року постановою державного виконавця ВП №60689949 у відповідності до ст. 56 Закону України про виконавче провадження накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

Також, постановою державного виконавця ВП №60689949 від 25.11.2019 року у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно боржника.

Постановою державного виконавця від 30.11.2020 року ВП №60689949 накладено арешт на кошти боржника, відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року у справі № 522/16447/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2017 року - скасовано. Відмовлено акціонерному товариству (колишнє публічне акціонерне товариство) «Райффайзен Банк Аваль» у позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10 травня 2007 року.

Позивач не погодився із вищезазначеними постановами державної виконавчої служби та звернувся до суду з позовною заявою щодо їх скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1, 5, 10, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (надалі - Закон №1403-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами п. 1-6 ч. 5, ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у цій же редакції виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами ч. 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Між тим Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Так, з урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із винесенням державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 року у межах виконавчого провадження №56346424 відкритого 11.05.2018 року з примусового виконання виконавчого листа №522/166447/15-ц, виданого 02.04.2018 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0077/74/74431 від 10.05.2007 року та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми судового збору.

За змістом оскаржуваної постанови державного виконавця, виконавчий збір у розмірі 10 відсотків, був розрахований державним виконавцем від усієї суми, що підлягала примусовому стягненню, але фактичне стягнення якої в повному обсязі не відбулось, що підтверджено копіями матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, для правильного вирішення справи необхідним є дослідження питання наявності правових підстав для стягнення державним виконавцем з боржника у виконавчому провадженні виконавчого збору, розрахованого у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягала примусовому стягнення, за умови коли виконавче провадження було розпочато до внесення Законом № 2475-VIII змін до статті 27 Закону №1404-VІІІ, і з боржника фактично не було стягнуто кошти за виконавчим документом.

Вказане питання було предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 травня 2020 року у справі №640/685/19, від 15 жовтня 2020 року у справі №280/5959/19, від 28 жовтня 2020 року у справі №400/878/20, в яких Верховний суд виходив з того, що з аналізу норм Закону № 1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів було здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

У цій справі, суд враховує, що відповідно до редакцій ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», які були чинними у період існування заборгованості апелянта, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд зазначає, що Верховний Суд у справах № 640/685/19, №280/5959/19 та №400/878/20, аналізуючи вищевказані законодавчі зміни, зазначив, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Оскільки внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника (апелянта), а виконавчою службою фактично не стягнуто з неї коштів за виконавчими листами у повному обсязі, тому відсутні правові підстави для стягнення з боржника (апелянта в цій справі) виконавчого збору у визначеному державним виконавцем розмірі.

Слід також урахувати, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Крім того, при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору, або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Таким чином у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 18.11.2019 року ВП № 56346424, а отже ця постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 року ВП № 56346424 є протиправною та підлягає скасуванню, всі подальші рішення державного виконавця, зокрема, постанови про опис та арешт майна боржника від 05.03.2019 року ВП №56346424, про арешт коштів боржника від 03.06.2019 року ВП №56346424, про арешт майна боржника від 25.11.2019 року ВП №60689949, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику квартира за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , про арешт майна боржника від 25.11.2019 року ВП №60689949, якою накладено арешт на все майно боржника, про арешт коштів боржника від 30.11.2020 року ВП №60689949 також є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч.1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження ВП 52633806 завершено у зв`язку із скасуванням заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2015 року по цивільній справі № 522/16447/15-ц за позовом ПАТ «Райфайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Враховуючи те, що станом на теперішній час арешт, накладений на майно (кошти) боржника при закінченні виконавчого провадження ВП 52633806 відповідачем не знятий, а матеріали виконавчого провадження ВП 52633806 знищені, з метою належного захисту прав позивача суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача шляхом скасування постанови Відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 52633806 від 13.12.2016 року про арешт належного ОСОБА_1 нерухомого майна, від 09.11.2017 року про арешт належного ОСОБА_1 майна (усього), від 09.11.2017 року про арешт належного ОСОБА_1 нерухомого майна.

Щодо вимоги позивача зазначити в рішенні суду що постанова суду за даною справою є підставою для вилучення із державних реєстрів записів про арешти внесених раніше відповідачем, направлення постанов про зняття арештів належних ОСОБА_1 коштів до банківських організацій (яким відповідач двічі направив постанови про арешт коштів), суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 5 КАС України позивач може просити про захист порушених прав шляхом, зокрема, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язання вчинити певні дії, а не зазначення в рішенні певних обставин, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню в частині скасування оскаржуваних постанов, а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Разумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 18.11.2019 року ВП № 56346424 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору; скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 52633806 від 13.12.2016 року про арешт належного ОСОБА_1 нерухомого майна, від 09.11.2017 року про арешт належного ОСОБА_1 майна (усього), від 09.11.2017 року про арешт належного ОСОБА_1 нерухомого майна, ВП № 56346424 від 05.03.2019 року про арешт майна ОСОБА_1 , від 03.06.2019 року про арешт коштів ОСОБА_1 , від 18.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору; ВП № 60689949 від 25.11.2019 року про накладення арешту на все майно що належить ОСОБА_1 , від 25.11.2019 року про накладення арешту на нерухоме майно (квартири: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ) що належать ОСОБА_1 , від 30.11.2020 року про арешт коштів ОСОБА_1 , зазначити в рішенні суду що постанова суду за даною справою є підставою для вилучення із державних реєстрів записів про арешти внесених раніше відповідачем, направлення постанов про зняття арештів належних ОСОБА_1 коштів до банківських організацій (яким відповідач двічі направив постанови про арешт коштів) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 року ВП №56346424.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №56346424 від 05.03.2019 року про арешт майна.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №56346424 від 03.06.2019 року про арешт коштів боржника.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 60689949 від 25.11.2019 року про арешт майна боржника.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 60689949 від 25.11.2019 року про арешт майна боржника.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 60689949 від 30.11.2020 року про арешт коштів боржника.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 52633806 від 13.12.2016 року про арешт майна боржника.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 52633806 від 09.11.2017 року про арешт майна боржника.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП № 52633806 від 09.11.2017 року про арешт майна боржника.

В задоволенню іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Разумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 18614 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида