Справа № 734/1035/17
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 734/1035/17 Суддя першої інстанції: Іванюк Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності було задоволено в повному обсязі:

- визнано протиправні дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії;

- рішення Міністерства оборони України № 19 від 24 лютого 2017 року, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби скасовано;

- Міністерство оборони України зобов`язано здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного частиною другою на день встановлення інвалідності з 27 червня 2013 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволена частково:

- постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року змінено, четвертий абзац резолютивної частини викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення»;

- в іншій частині постанова Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року залишена без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року касаційна скарга Міністерства оборони України залишена без задоволення, постанова Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року залишені без змін.

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив:

- встановити судовий контроль за виконанням постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року у справі №734/1035/17, з метою її належного виконання; зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року;

- накласти штраф на службових осіб Міністерства оборони України, відповідальних за неналежне виконання постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року.

Свою заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що Міністерство оборони України, під виглядом належного виконання рішення суду, проведено розрахунок одноразової грошової допомоги у спосіб, що протирічить чинному законодавству, та значно зменшує її розмір.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнавання протиправним рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2022 року та прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю та накладення штрафу за невиконання рішення суду - задовольнити.

29 липня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 29954, від Міністерства оборони України до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, наголошує, що рішення суду виконано належним чином, оскільки одноразова грошова допомога в сумі 7654,50 грн. перерахована на картковий рахунок позивача ще 15.03.2019 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - суд може лише під час прийняття рішення у справі, аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи, тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача в той час як у даному випадку при ухваленні рішення судом судовий контроль не встановлювався, враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати судовий контроль за заявою позивача вже після ухвалення рішення у справі.

Колегія суддів, вважає вірним висновок суд першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні вказаної вище заяви, проте з інших правових підстав, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає зміні у мотивувальній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

У Рішенні від 30 червня 2009 року N 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Дійсно, із диспозиції вищевказаної статті випливає, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Разом з тим, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що процесуальним законодавством регламентовано порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

При цьому, саме наведені вище норми адміністративного процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 382, 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

При цьому, апеляційний суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Так, як зазначалось вище, постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності було задоволено в повному обсязі:

- визнано протиправні дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії;

- рішення Міністерства оборони України № 19 від 24 лютого 2017 року, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби скасовано;

- Міністерство оборони України зобов`язано здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного частиною другою на день встановлення інвалідності з 27 червня 2013 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року (залишеною без змін постановою Верховного Суду) апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволена частково:

- постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року змінено, четвертий абзац резолютивної частини викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення»;

- в іншій частині постанова Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року залишена без змін.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби передбачені, зокрема постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року (надалі за текстом - «Порядок»).

Так, згідно п.4 ч.2 вказаного Порядку для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення. ( абзац п`ятий підпункту 4 пункту 2 в редакції Постанови КМ N 815 ( 815-2011-п ) від 25.07.2011).

Враховуючи, що резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду викладена наступним чином «Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення», відповідачем було виконано постанову з урахуванням саме приписів Порядку № 499, а саме: згідно довідки Центрального архіву МО РФ від 04.12.2018 року № 8/268291 грошове забезпечення позивача на дату звільнення складало 270 карбованців, отже сума обрахунку належної позивачу одноразової грошової допомоги з урахуванням резолютивної частини рішення КААС та вимог п.4 ч.2 Порядку № 499 складає: 270х27х1,05 та дорівнює 7654,50 грн., вказана сума була виплачена ОСОБА_1 , що позивачем не заперечується.

З огляду на вказане, у колегії суддів відсутні підстави для висновку щодо неналежного виконання рішення суду Міністерством оборони України в межах справи № 734/1035/17.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до суду апеляційної інстанції з заявою щодо роз`ясненням рішення в частині того, з якої суми грошового забезпечення (станом на дату звільнення чи на дату встановлення інвалідності) відповідачу слід розраховувати належну до сплати суму, відсутні докази роз`яснення судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2022 року - зміні.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2022 року.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнавання протиправним рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності - відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Повний текст виготовлено 03 серпня 2022 року.