Справа № 160/7045/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
28 липня 2022 року Справа № 160/7045/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛогвиненко В.М.
позивача представника позивача представника відповідача Штефана В.О. Лісового Д.О. Скляр Н.М.
розглянувши у підготовчому засіданні у місті Дніпро клопотання Криворізької міської ради про залишення позовної заяви без розгляду у справі №160/7045/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання незаконним, протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №2494 від 22.12.2004 року, -
30.04.2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької міської ради, в якому просив:
- визнати незаконним, протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №2494 «Про затвердження та застосування грошової оцінки земель міста Кривого Рогу».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року задоволено клопотання Криворізької міської ради про залишення адміністративного позову без розгляду та позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнати незаконним, протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №2494 «Про затвердження та застосування грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» - залишено без розгляду.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Третього апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року про залишення адміністративного позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
13.12.2021 року матеріали справи №160/7045/21 повернулись для розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Розпорядженням від 13.12.2021 року №1210д призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із перебуванням судді Кальника В.В. у відрядженні та протоколом від 13.12.2021 року справу передано на розгляд судді Сліпець Н.Є.
Ухвалою судді від 17.12.2021 року прийнято справу до свого провадження, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.01.2022 року о 14:00 год.
04.01.2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання просить залишити позов без розгляду, застосувавши наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, оскільки позовна заява подана з пропуском строку, встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, має бути залишена без розгляду на підставі ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, рішенням Криворізької міської ради від 22.12.2004 №2494 «Про затвердження та застосування грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» було затверджено грошову оцінку земель міста Кривий Ріг для застосування з 1 січня 2005 року. В подальшому на виконання вимог законодавства щодо періодичності проведення нормативної грошової оцінки земель міста відповідачем було прийнято рішення №3884 від 14.05.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, відповідно до п. 5 якого рішення №2494 втратило чинність. 24.06.2015 року Криворізькою міською радою аналогічно було прийнято рішення №3728 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу», яке набрало чинності з 01.01.2016 року та є чинним до цього часу, в судовому порядку нечинним не визнавалося, а відтак є обов`язковим для застосування та виконання всіма розташованими на території міста Кривого Рогу органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово на ній проживають, що у свою чергу виключає одночасну з цим чинність рішення №2494. Зазначає, що згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, та звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі. З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача зазначає, що немає жодних підстав вважати оскаржуване рішення №2494 чинним, відповідно до чого і можливість його оскарження виключається. Також, зазначає, що за правилами ч. 3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності. Отже, оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, а відтак не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність. Таким чином, зазначала, що оскільки оскаржуване рішення вже понад десять років є нечинним, то згідно закону не підлягає оскарженню, у зв`язку з чим відсутні підстави для дослідження його по суті.
28.07.2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких останній зазначає, що наразі оскаржуване рішення відповідача є діючим і не скасованим. Так, наступний у часі акт рішення від 14.05.2010 року №3884 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривий Ріг», який п. 5 скасував оскаржуване рішення від 22.12.2004 року №2494 «Про затвердження та застосування грошової оцінки земель міста Кривий Ріг», постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 року у справи №2а-423/10/0408, визнано нечинним. У подальшому, жодним іншим рішенням не передбачалось припинення дії оскаржуваного рішення від 22.12.2004 року №2494 «Про затвердження та застосування грошової оцінки земель міста Кривий Ріг». Отже, станом на сьогоднішній день, оскаржуване рішення №2494 від 22.12.2004 року та затверджена ним нормативно-грошова оцінка земель міста не скасовані, є діючими та він звернувся до суду у межах процесуальних строків на подання такого позову, оскільки про порушення своїх прав дізнався лише 16.04.2021 року та у найкоротші строки звернувся із відповідним позовом до суду. Так, 16.04.2021 року на сайті Криворізької міської ради було опубліковано оголошення про винесення на публічне обговорення (оприлюднення) доопрацьованого після громадського обговорення проекту регуляторного акту - рішення міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу» та аналіз його регуляторного впливу (докази у справі). Окрім того, разом із цим оголошенням, на сайті Криворізької міської ради було опубліковано технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу 2020 року, із якої вбачається, що у технічній документації 2020 року, той же самий розробник ДП УНДІ «Діпромісто», виключає наявність земель під аеропортами та відповідними спорудами, як територію, яка приймається (чи не приймається) для визначення базової вартості 1 м2 земель міста, хоча у технічній документації 2004 року (грошовій оцінці земель міста Кривого Рогу 2004 року) ці землі площею - 1211,5га були включені до території, яка не враховується при визначенні базової вартості 1 м2 земель міста. Також, вбачається, що у 2004 році розробник грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, маніпулюючи складом земель штучно зменшив територію, яка приймається при розрахунку базової вартості 1 м2 землі міста, що в результаті призвело до штучного збільшення базової вартості 1 м2 землі міста, адже, зменшуючи площу території, яка приймається для визначення базової вартості 1 м2 земель міста, збільшуються витрати на освоєння та облаштування території населеного пункту в розрахунку на 1 м2 (В), що у подальшому, згідно наведеної у грошовій оцінці формули, впливає на збільшення базової вартості 1 м2 земель населеного пункту.
При цьому, у письмових пояснення позивач звертає увагу суду на те, що у справах про визнання незаконним нормативно-правових актів перебіг строку звернення до суду починається з моменту усвідомлення позивачем такого акту, а не з моменту ознайомлення з ним, більше того, порушення його прав нормативно-правовим актом є триваючим, а тому, перебіг строку звернення до суду не розпочався і не може розпочатися.
Водночас, у разі невірного розуміння чи застосування ним норм закону, позивач у письмових пояснення просить суд поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду, як такого що пропущений з поважних причин, адже про порушення своїх прав він дізнався лише 16.04.2021 року.
Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні клопотання про залишення позову без розгляду підтримала, просила задовольнити.
Позивач та представник позивача у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання про залишення позову без розгляду заперечував, посилаючись на його безпідставність та не обгрунтованість, просили суд поновити строк звернення до суду.
Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків залишення позовної заяви без розгляду виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, згідно із ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Із аналізу вказаних норм ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що початком обчислення строку звернення до суду із адміністративним позовом вважається день, коли особа дізналася про порушення своїх прав.
Тобто, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який вказав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).
Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлений статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до змісту частини першої цієї статті, такий порядок поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.
Однак, наведене положення процесуального законодавства має застосовуватись в логічному взаємозв`язку з ч. 2 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, яка закріплює, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
При цьому, судом враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник, зокрема, щодо визнання незаконним, протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №2494 «Про затвердження та застосування грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» від 22.12.2004 року, яким введено в дію з 01.01.2005 року грошову оцінки земель міста Кривого Рогу.
Судом встановлено, що 14.05.2010 року Криворізькою міською радою, прийнято рішення №3884 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової земель міста Кривого Рогу», яким затверджено кореговану технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу.
Пунктом 5 даного рішення вирішено вважати таким, що втратило чинність, рішення міської ради від 22.12.2004 року № 2494 «Про затвердження та застосування грошової оцінки земель міста Кривий Ріг».
Разом з тим, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 року у справі №2а-423/10/0408 рішення Криворізької міської ради від 14.05.2010 року за №3884 визнано нечинним, оскільки рішення було прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України (регуляторної процедури) та одночасно цим рішенням порушено охоронювані законодавством України права та інтереси усіх землекористувачів міста.
Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 року у №2а-423/10/0408 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2012 року.

Отже, після скасування рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області №3884 від 14.05.2010 року автоматично поновило свою дію попереднє рішення Криворізької міської ради №2494 від 22.12.2004 року.

Таким чином, посилання відповідача на той факт, що оскаржуваний позивачем нормативно-правовий акт - рішення Криворізької міської ради №2494 від 22.12.2004 року на день надходження до суду позовної заяви і вирішення питання про відкриття провадження у справі втратив свою чинність, є безпідставними та не обгрунтованими.

Також, суд не приймає до уваги наведені доводи відповідача, як на підставу для залишення позову без розгляду, оскільки відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 року вказане не може бути підставою для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що із відповідною позовною заявою позивач звернувся до суду 29.04.2021 року, яка була направлена ним засобами поштового зв`язку. При цьому, позивач зазначає, що про порушення своїх прав оскаржуваним рішенням дізнався лише 16.04.2021 року, після того, як на сайті Криворізької міської ради було опубліковано оголошення про винесення на публічне обговорення (оприлюднення) доопрацьованого після громадського обговорення проекту регуляторного акту - рішення міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу» та аналіз його регуляторного впливу, разом із технічною документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу 2020 року.

Суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, позивач має обґрунтувати не лише зміст позовних вимог, а і факт порушення цим актом його суб`єктивних прав, свобод, інтересу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №712/8985/17, в якій судом досліджувалися правовідносини щодо строку звернення до адміністративного суду з позовами, предметом оскарження яких є нормативно-правові акти органів місцевого самоврядування, а саме:

«... дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, необхідно брати до уваги таке:

- багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) нормативно-правового акту;

- дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом;

- дата факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто - коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

- чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача);

- чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду;

- коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула.

З урахуванням вищезазначеного, можна зробити висновок, що за умови перебування особи (позивача) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду, строк звернення до адміністративного суду із позовом не може обмежуватися шістьма місяцями, передбаченими частиною другою статті 99 КАС України. У разі оскарження нормативно-правового акту строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності цього нормативно-правового акту».

Суд не вбачає підстав для відступу від цього висновку Верховного Суду у справі, що розглядається.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не перебуває у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом, що оскаржується, оскільки з вересня 2018 року не є платником орендної плати з фізичних осіб, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та не заперечувалось самим позивачем у судовому засіданні, отже, виключає можливість оскарження останнім нормативно-правового акту напротязі усього часу його чинності.

За таких обставин, у відношенні позивача діє загальне правило звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, а саме шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, визначене ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, зі змісту правовідносин, в яких позивач перебував під час користування земельною ділянкою починаючи з грудня 2007 року та сплачуючи орендну плату, вбачається, що про порушення своїх прав він повинен був дізнатися ще у період з грудня 2007 року по вересень 2018 року, тобто коли сплачував орендну плату з фізичних осіб на підставі оскаржуваного рішення.

Щодо посилань позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався саме 16.04.2021 року з опублікованої технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу до іншого рішення 2020 року, суд зазначає, що такі посилання є безпідставними, оскільки технічна документація 2020 року, на яку посилається позивач, жодним чином не стосується спірного рішення від 22.12.2004 року у даній справі.

Таким чином, враховуючи, що оскаржуване рішення Криворізької міської ради №2494 «Про затвердження та застосування грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» прийнято ще 22.12.2004 року, а з даним позовом до суду позивач звернувся лише 29.04.2021 року, суд дійшов висновку, що позивачем в даному випадку пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

При цьому, позивач у письмових пояснення просить суд поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду, як такого що пропущений з поважних причин, між тим поважних причин пропуску цього строку він не вказує, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу у поновленні строків звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Положеннями частини 4 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

За таких обставин, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

При цьому, суд звертає увагу, що залишаючи позовну заяву без розгляду, виходить з інших підстав ніж ті, що зазначені у клопотанні відповідача.

Керуючись ст. ст. 240, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строків звернення до суду з позовною заявою до Криворізької міської ради про визнання незаконним, протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №2494 від 22.12.2004 року.

Клопотання Криворізької міської ради про залишення позовної заяви без розгляду у справі №160/7045/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання незаконним, протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №2494 від 22.12.2004 року - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання незаконним, протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №2494 від 22.12.2004 року - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 02 серпня 2022 року.

Суддя Н.Є. Сліпець