Справа № 640/16005/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 640/16005/20

адміністративне провадження № К/990/17895/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, за участю третьої особи - Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області), в якому, уточнивши позовні вимоги, просив: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 22 червня 2020 року №14 о/с, яким його звільнено зі служби з органів внутрішніх справ з посади старшого слідчого відділення Авдіївського міського відділу Донецької області у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" через скорочення штатів; зобов`язати ГУ МВС в Донецькій області звільнити капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "з" (за переведенням у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи організації); зобов`язати Національну поліцію України запропонувати йому вакантні посади старшого слідчого в підрозділах Національної поліції на території м. Києва; визнати період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по дату ухвалення судом рішення; стягнути з МВС України, як головного розпорядника коштів державного бюджету, грошові кошти за період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по дату ухвалення рішення судом та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 22 червня 2020 року №14 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення Авдіївського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області з 22 червня 2020 року. Стягнуто з ГУ МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 червня 2020 року по 19 жовтня 2021 року у розмірі 27765,42 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року та відмовлено в позові.

11 липня 2022 року ОСОБА_1 повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції в частині суми вимушеного прогулу.

Предметом спору у цій справі є правомірність наказу про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку зі скороченням штату, зміна підстави звільнення, зобов`язання розглянути рапорт про призначення на посаду в органи поліції та стягнення виплат.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив про незастосування судами першої та апеляційної інстанцій правового висновку Верховного Суду, сформованого у справах №№826/1584/16, 817/3397/15, 802/280/16-а, 804/958/16, 825/3636/15-а, 826/26698/15, 826/27239/15, 823/5361/15 та 820/10744/15 щодо зобов`язання роботодавця (держави) працевлаштувати працівників ліквідованої структури та щодо процедури прийняття на службу до органів поліції.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Проаналізувавши доводи заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки ОСОБА_1 лише у тексті скарги зазначив про постанови Верховного Суду, проте не указав норми щодо якої такий висновок сформовано та в чому саме полягає її неправильне застосування судом апеляційної інстанції, обмежившись лише загальними посиланнями на необхідність дотримання прав працівників під час процедури ліквідації державної установи (організації), з одночасним створенням іншої, що буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується та наводить окремі цитати із постанов Верховного Суду щодо процедури прийняття на службу до органів поліції.

Інші аргументи скарги зводяться до часткового опису обставин справи, неповного з`ясування судами обставин справи, доводів щодо неправильної оцінки доказам у справі. Заявник наводить приклади справ, розглянутих Верховним Судом, проте викладає правові позиції Суду без системного зв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальний характер та посилається на неправильне обчислення розміру середнього заробітку з посиланням на практику Європейського суду з прав людини та наводячи власні розрахунки. Такі мотиви мають суб`єктивний характер та свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду або необхідність відступлення від такого висновку, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права та дотримання всіх умов касаційного оскарження не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, за участю третьої особи - Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко