Справа № 280/7687/21
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2022 року м.Дніпросправа № 280/7687/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 280/7687/21 (суддя Лазаренко М.С., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-1) щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення у повному обсязі за період проходження служби з 15.08.2017 по 15.08.2021;

- зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 15.08.2017 по 15.08.2021 з одночасною компенсацією сум податку доходу з доходів фізичних осіб;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач-2) щодо документального оформлення, призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби;

- зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо документального оформлення, нарахування та виплати позивачу надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень протягом листопада 2020 року - серпня 2021 року;

- зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу надбавку за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень протягом листопада 2020 року - серпня 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки;

- зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки;

- зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо нарахування та виплати позивачу у день, наступний за днем виключення позивача зі списків особового складу відповідача 2, не оспорюваних сум грошового забезпечення за період з 01.08.2021 по 15.08.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні за 4 повних календарних роки служби, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2018-2021 роки, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна;

- стягнути з відповідача-1 середній заробіток позивача з розрахунку 547,98 грн. за кожний день прострочення за період з 16.08.2021 до дня фактичної та повної виплати належних позивачу при звільненні з військової служби сум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд:

- визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо документального оформлення, призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби;

- зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби;

- визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки;

- зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки;

- визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки;

- зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки;

- стягнув із ІНФОРМАЦІЯ_1 не оспорювані суми грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 21958,82 грн. (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 82 копійки).

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду першої інстанції не погодилися сторони та подали апеляційні скарги.

Позивач оскаржив рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог стосовно проведення індексації грошового забезпечення та виплат надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неналежну оцінку доказів, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Наполягає, що в період з серпня 2017р по лютий 2018р включно, тобто до місяця підвищення тарифних окладів в березні 2018р індексація грошового забезпечення повинна була нараховуватися відповідачем-1 як складова грошового забезпечення, виходячи з попереднього базового місяця, в якому підвищувались оклади військовослужбовцям, а саме з 01.01.2008р.. суд безпідставно відмов у задоволенні цієї частини позовних вимог, не врахувавши, що лише протягом вересня-жовтня 2017р індекс інфляції становив 1,02х1,012=1,032, тобто зріс більше , ніж на 3% порівняно з серпнем 2017року. Березень 2018р є новим базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення після підвищення посадових окладів військовослужбовцям. Що стосується відмови судом в частині вимог про зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень протягом листопада 2020-серпня 2021, то висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи. Позивачем надані достатні та допустимі докази на підтвердження цих позовних вимог, за своїми функціональними обов`язками він працював з відомостями, які становлять або можуть становити державну таємницю. Виникнення режимних обмежень для особи пов`язане в часі із наданням допуску до державної таємниці та із його скасуванням. З будь-якими іншими обставинами чинне законодавство про захист державної таємниці виникнення режимних обмежень не пов`язує.

В свою чергу відповідач-1 також подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача. Вважає висновки суду, покладені в основу обґрунтування підстав для часткового задоволення вимог, помилковими.

Доводи апеляційної скарги наступні. Стосовно призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні вказує на те, що з витягу з послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що його було звільнено з військової служби 28.09.2015, а в подальшому укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України лише 31.07.2017, а зараховано до списків особового складу Чернігівського районного військового комісаріату 15.08.2017. Отже, днем останнього зарахування на службу є саме 15.08.2017, тобто і виплату ОГД при звільненні з військової служби ОСОБА_1 слід розраховувати починаючи саме з 15.08.2017. Що стосується виплати одноразової грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки зазначає, що матеріальна допомога військовослужбовцям має виплачуватися виключно за заявою (у разі необхідності), тобто не є фіксованою виплатою та не має обов`язковий характер. Заяв з приводу виплати матеріальної допомоги від ОСОБА_1 до командування територіального центру комплектування та соціальної підтримки не надходило, а отже і підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги не було. Стосовно питання продовольчого забезпечення позивача звертає увагу на те, що документів необхідних для нарахування компенсації за обіди та отримання продовольства в натуральному вигляді за час перебування в наряді від військовослужбовця військової служби за контрактом до відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило.

Відповідач-1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його вимог в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст.311 КАС України в порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , в період з 15.08.2017 по 15.08.2021 проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаді заступника військового комісара - начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2021 №168 позивач був звільнений з військової служби в запас за підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку із закінченням строк контракту.

Наказом керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 15.08.2021 №95 позивач виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

05.07.2021 позивач звернувся до керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 з рапортом, в якому просив завчасно, але не пізніше дня звільнення з військової служби, розрахувати та здійснити всі належні йому до сплати виплати, а саме: грошового забезпечення з урахуванням його індексації, одноразової грошової допомоги, надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби в добовому наряді.

Позивач, у зв`язку із неотриманням станом на 30.08.2021 жодних із вищезазначених виплат, вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправною, звернувся до суду із позовом про зобовязання останніх здійснити відповідні нарахування та виплати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Що стосується вимог позивача про нарахування та виплату індексації грошової забезпечення.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-ІІІ (далі - Закон №2017-ІІІ) передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1282-ХІІ), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Аналізуючи наведені вище норми, можливо дійти висновку, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17.

Так, позивачем не оскаржується порядок нарахування індексації або власне розмір сум вказаних нарахувань, натомість стверджується, що індексація грошового забезпечення у 2017-2019 роках відповідачем-1 взагалі не здійснювалась, а у 2020-2021 роках мала несистемний та неповний характер.

Суд встановив, що зміна тарифних ставок (окладів) військовослужбовців відбулась з 01 березня 2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Так, з урахуванням абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078 у зв`язку з набранням чинності Постановою №704 індекс споживчих цін за березень 2018 року приймається за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з серпня 2017 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, а тому передбачені Законом №1282-XII підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з квітня 2017 року по листопад 2018 року були відсутні. Право на проведення індексації грошових доходів у військовослужбовців з урахуванням базового місяця березень 2018 року виникло лише в грудні 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було здійснено нарахування та виплата індексації із застосуванням базового місяця - березень 2018 року, в такому розмірі: листопад 2018 року - 71,08 грн., лютий 2019 року - 71,08 грн., березень 2019 року - 71,08 грн., квітень 2019 року - 134,47 грн., травень 2019 року - 268,94 грн., липень 2019 року - 134,47 грн., вересень 2019 року - 413,44 грн., листопад 2019 року - 206,72 грн.,грудень 2019 року - 206,72 грн., січень 2020 року -216,51 грн., лютий 2020 року - 216,51 грн., березень 2020 року - 216,51 грн., квітень 2020 року - 216,51 грн., травня 2020 року - 216,51 грн., червень 2020 року - 216,51 грн., липень 2020 року - 216,51 грн., серпень 2020 року - 226,29 грн., вересень 2020 року - 226,29 грн., жовтень 2020 року - 226,29 грн., листопад 2020 року - 226,29 грн., грудень 2020 року - 226,29 грн., січень 2021 року - 226,29 грн., лютий 2021 року - 429,03 грн., березень 2021 року - 331,42 грн., квітень 2021 року - 415,41 грн., травень 2021 року - 415,41 грн., червень 2021 року - 415,41 грн., липень 2021 року - 261,30 грн.

При цьому, судом враховано, що індексація грошового забезпечення проведена із застосування березня 2018 року як базового місяця.

Враховуючи наявні докази в матеріалах справи, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за спірні періоди.

Щодо виплат надбавки за службу в умовах режимних обмежень.

Підставами для виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень позивач визначив вимоги Закону України "Про державну таємницю" та "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №414 від 15.06.1994.

Суд встановив, що позивачу надавався допуск до державної таємниці розпорядженням Управління Служби безпеки України в Запорізькій області №4-Д від 09.01.2018

Підстави компенсації громадянам у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці визначено статтею 30 Закону України "Про державну таємницю".

Згідно ст.30 наведеного Закону, у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №414 від 15.06.1994 затверджено "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці".

Пунктами 5, 6 Положення визначено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

З урахуванням наведених вище законодавчих норм, суд першої інстанції вірно зазначив, що надбавку за службу в умовах режимних обмежень повинна отримувати та особа, яка за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю у відповідності з своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт пов`язаних з державної таємницею.

Позивач не надав суду достатніх доказів виконання ним безпосередньо роботи з державною таємницею у період служби, крім того, відсутній розпорядчий документ керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 чи ІНФОРМАЦІЯ_2 про включення позивача до персонального складу осіб, які працюють в умовах режимних обмежень.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Стосовно вимог про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби.

Так, відповідно до статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби у 2015 році) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

За правилами частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби у 2015році) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Порядок №393; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби у 2015році) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку №393 до вислуги років зараховуються, крім іншого, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту.

У відповідності до вимог статті 9 Закону №2262-XII (тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача у 2021 році) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пунктів 2, 7, 8 розділу XXXII Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами).

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством встановлено виняток, за наявності якого, повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Спірним у даній справі є наявність у позивача права на отримання грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2021 році, з урахуванням попереднього терміну служби.

З витягу з послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що позивача було звільнено з військової служби 28.09.2015, в подальшому укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України лише 31.07.2017, а зараховано до списків особового складу Чернігівського районного військового комісаріату 15.08.2017.

При звільненні з військової служби у попередні роки позивач не мав відповідної календарної вислуги років, а тому не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей". Таким чином, при звільненні з військової служби у 2021 році, з урахуванням попереднього терміну служби, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги.

Стосовно вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді за період 2019 - 2021 роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації" (далі - Постанова №426) затверджені норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та встановлений вичерпний перелік військовослужбовців, які мають право на харчування за рахунок держави.

Підпунктом "н" пункту 1 примітки до норми №1 "Загальновійськова" Постанови №426 (у редакції, чинній на час проходження позивачем військової служби) передбачено, що право на харчування за цією нормою мають громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.

Відповідно до пункту 2.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09 грудня 2002 року №402 (далі - Положення №402), у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх чинних цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, умовою виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. Умовою виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцеві, якого звільнено зі служби відповідну компенсацію за продовольче забезпечення є подання заяви про проведення такої компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05.07.2021, до звільнення з військової служби, подав до військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 рапорт, в якому, серед іншого, просив не пізніше дня звільнення запланувати та здійснити виплату грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки.

При цьому, як вбачається з довідки від 05.07.2021 №1/603, облік харчування, яким відповідно до чинного законодавства повинні забезпечуватися військовослужбовці під час несення служби в добовому наряді, ІНФОРМАЦІЯ_2 організовано. За квітень 2021 року таким харчуванням позивач був забезпечений із розрахунку 6 діб.

Органом забезпечення в даному виступає Запорізький ОЦКСП, а отже твердження відповідача-1 про те, що документів необхідних для нарахування компенсації за обіди та отримання продовольства в натуральному вигляді за час перебування в наряді від військовослужбовця військової служби за контрактом до відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходили, судом не приймаються, оскільки матеріали справи свідчать про зворотнє.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі відповідачем-1 щодо цієї частини позовних вимог, не є змістовними та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Що стосується вимог про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки.

Згідно з пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 розділу XXIV Порядку №260, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Згідно з пунктом 1 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Передбачено, що накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби. Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

В пункті 9 Порядку зазначено, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковим видом виплат (гарантій), а може надаватись з конкретних підстав, на підставі рапорту та в межах наявного кошторису.

Відповідач стверджує, що заяв з приводу виплати матеріальної допомоги від позивача до командування територіального центру комплектування та соціальної підтримки не надходило, а тому підстави для нарахування та виплати такої допомоги відсутні.

Проте, суд встановив, що як і у випадку звернення позивача за грошовою компенсацією за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки, у тому самому рапорті від 05.07.2021 до військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач просив не пізніше дня звільнення запланувати та здійснити виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, передбачену пунктом 1 розділу XXIV Порядку за 2018-2021 роки.

Таким чином, позивачем подавався рапорт про виплату відповідної матеріальної допомоги у визначеному законом порядку, натомість відповідачем на рапорт позивача відреаговано не було, що зумовлює висновок про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині.

В частині висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у день, наступний за днем виключення позивача зі списків особового складу, не оспорюваних сум грошового забезпечення за період з 01.08.2021 по 15.08.2021, одноразової грошової допомоги при звільненні за 4 повних календарних роки служби, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки за 2018-2021 роки, грошової компенсації вартості не отриманого речового майна; вимог про стягнення з відповідача-1 середнього заробітку ОСОБА_1 з розрахунку 547,98грн. за кожний день прострочення за період з 16.08.2021 до дня фактичної та повної виплати належних позивачу при звільненні з військової служби сум, рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується, з огляду на що суд апеляційної інстанції не перевіряє обґрунтованість таких висновків.

Доводи, наведені у апеляційних скаргах як позивача, так і відповідача, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційні скарги сторін - без задоволення.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 280/7687/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак