Справа № 600/1788/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/1788/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника 3 групи відділення інспекторів прикордонної служби Мамалига (тип А) 31- го Прикордонного загону старшого лейтенанта Козаченко О.В., другий відповідач 31 Прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної Прикордонної служби України про визнання не чинними та скасувати рішення.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви, в якому просить: визнати рішення начальника 3 групи відділення інспекторів прикордонної служби Мамалига (тип А) 31- го Прикордонного загону старшого лейтенанта Козаченко О.В. від 17.04.2022, яке оскаржується 17.04.2022 таким, що винесено незаконно, порушує її конституційні права на перетин Державного кордону України в період воєнного стану, визнати дане рішення не чинним та скасувати.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що оскаржуване рішення винесено протиправно та підлягає скасуванню, оскільки строк для перетину державного кордону скінчився через форс-мажорні обставини, а саме: пандемію Ковіду та військовий стан в Україні.

За вказаною позовною заявою, 23.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 17.06.2022 залучено до участі у справі як другого відповідача 31 Прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної Прикордонної служби України.

Відповідач та другий відповідач подали до суду відзиви на адміністративний позов, в яких зазначали, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень вказували, що 17.04.2022 позивачка прибула до міжнародного пункту пропуску Мамалига з метою здійснити перетинання державного кордону на в`їзд в Україну. Під час перевірки документів було встановлено, що позивачка порушила строк тимчасового перебування на території України. Внаслідок чого, позивачці рішенням про відмову в перетині державного кордону іноземцю або особі без громадянства від 17.04.2022 відмовлено у перетині державного кордону України.

Правом, передбаченим ст. 163 КАС України, позивачка не скористалася, відповідь на відзиви відповідача та другого відповідача до суду не подала.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

30.05.2019 громадянин України ОСОБА_2 звернувся із заявою до органів митного та прикордонного контролю, в якій повідомив, що запрошує в Україну до себе в гості громадянку Республіки Молдова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження якої: Республіка Молдова, паспорт: тип РА, MDA, № НОМЕР_1 , виданий 11.11.2016 року, яка постійно проживає в Республіці Молдова, з метою відпочинку та відвідування родичів. Період запланованого відвідування України: з 30.06.2019 року по 30.06.2021 року, кількість в`їздів 2, місце проживання в Україні АДРЕСА_1 .

Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Криворотько В.М. 30.05.2019 та зареєстрована в реєстрі за № 458.

Згідно витягу з БД Ризик видно, що громадянка Республіки Молдова ОСОБА_3 в`їхала на територію України 03.07.2019, а виїзд за межі території України здійснено 30.03.2022.

17.04.2022 громадянка Республіки Молдова ОСОБА_3 прибула до міжнародному автомобільному прикордонному пункту пропуску Мамалига з метою здійснення перетинання перетину Державного кордону України на в`їзд на територію України, оскільки вважала, що має право на таких перетин.

В міжнародному пункті пропуску Мамалига позивачка надала документ, що посвідчує її особу, а саме: паспорт серії № НОМЕР_1 , виданий 11.11.2016 року Республікою Молдова.

Під час проходження паспортного контролю встановлено, що позивачка порушила строк тимчасового перебування на території України.

17.04.2022 начальником 3 групи відділення інспекторів прикордонної служби Мамалига (тип А) старшим лейтенантом Козаченко О.В., на підставі ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» прийнято рішення про відмову позивачці в перетинанні кордону України іноземцю або особі без громадянства.

Зі змісту вказаного рішення видно, що підставою його прийняття стало те, що громадянка Республіки Молдова ОСОБА_3 не дотрималася правил та строку перебування на території України, передбаченого п.п. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012, у зв`язку з чим, позивачці було відмовлено у перетинанні кордону на в`їзд в України.

Про прийняте рішення начальником 3 групи відділення інспекторів прикордонної служби Мамалига (тип А) старшим лейтенантом Козаченко О.В. повідомлено начальника Чернівецького прикордонного загону.

Судом встановлено, що другий примірник рішення про відмову в перетинанні державного кордону вручено позивачці 17.04.2022, що підтверджується її підписом в першому примірнику рішення.

Не погоджуючись з прийнятим в рішенням, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначається Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VIіноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно положень ст. 2 Закону № 3773-VIправовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 4 Закону № 3773-VI визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, частина 16 вищевказаної статті Закону визначає, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно із вимогами п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі Порядок № 150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш, як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав із безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

На виконання підпункту 2 пункту 2 Порядку № 150, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.08.2015 за № 944/27389, затверджено Порядок обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду (далі Порядок № 884).

Пунктами 1. 2 Порядку № 884 передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Обчислення дозволеного іноземцю, який є громадянином держави з безвізовим порядком в`їзду (далі - іноземець), строку перебування на території України здійснюють посадові особи Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужби) та Державної міграційної служби України (далі - ДМС) в межах повноважень, визначених законодавством України.

Згідно пункту 3 Порядку № 884 під час в`їзду іноземця на територію України обчислення дозволеного йому строку перебування здійснює посадова особа Держприкордонслужби в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України шляхом відрахування від дня фактичного в`їзду 180 днів назад. Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

У разі якщо під час здійснення прикордонного контролю було виявлено перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування, приймається рішення про відмову в перетинанні державного кордону України на в`їзд в Україну в порядку, встановленому частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про Державну прикордонну службу від 03.04.2003 № 661-IV (далі - Закон № 661-IV) на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Стаття 19 вищевказаного Закону визначає ряд завдань, які покладаються на Державну прикордонну службу, серед яких зокрема: здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду; запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил (пункти 6, 8).

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено Законом України Про прикордонний контроль від 05.11.2009 № 1710-VI (далі Закон № 1710-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Так, ч. 3 ст. 2 Закону № 1710-VI визначено, що прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб (ч. 5 ст. 2 Закону № 1710-VI).

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1710-VI визначено, що прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються, зокрема, у пунктах пропуску через державний кордон.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (ч. 1 ст. 7 Закону № 1710-VI).

У відповідності до ч. 2 ст. 7 Закону № 1710-VI у ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Згідно п. п. 2.5.6 п.2.5 Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 05.06.2012 № 407, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.06.2012 за № 1083/21395 (далі - Інструкція), під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд Перевірка документів повинен здійснити пошук необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України.

Підпунктом 2.8.1 пункту 2.8 Інструкції визначено, що під час здійснення стандартної перевірки документів іноземців та осіб без громадянства потрібно додатково перевіряти під час в`їзду в Україну, зокрема виконання вимог щодо дотримання встановлених законодавством правил і строків перебування на території України (підраховується автоматизовано відповідно до Положення про базу даних "Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні", затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 27.05.2008 за №444, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2008 за № 549/15240 (далі - Положення).

Таким чином, з вищезазначених норм права видно, що законодавцем покладено на відповідного суб`єкта владних повноважень безпосередній обов`язок щодо здійснення пошуку необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України, у тому числі виконання іноземцями та особами без громадянства вимог щодо дотримання встановлених законодавством правил і строків перебування на території України.

Судом встановлено, що згідно витягу з БД Ризик, громадянка Республіки Молдова ОСОБА_3 в`їхала на територію України 03.07.2019, а виїзд за межі території України здійснила 30.03.2022.

Таким чином, позивачка в`їжджаючи на територію України 03.07.2019 мала право перебувати на території України 90 днів протягом 180 днів та покинути територію України не порушивши строк перебування 90 днів. Загалом позивач перевищила термін перебування на території України на 1002 дня. При цьому, суд звертає увагу, що карантинні заходи не перешкоджали позивачці покинути територію України, оскільки вона є іноземцем.

В подальшому позивачка мала право здійснити перетинання державного кордону на в`їзд в Україну лише через 912 днів з моменту виїзду 30.03.2022.

Статтею 13 Закону № 3773-VI визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

Частиною 1 ст. 8 Закону № 1710-VI передбачено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті Закону № 1710-VI визначено, що іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до п. 4 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби від 27.05.2008 за №444, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2008 за № 549/15240, яким затверджено Положення про базу даних Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні, уповноваженим посадовим особам органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України в разі виявлення іноземців та осіб без громадянства за базою даних "Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні" під час здійснення прикордонного контролю, забезпечити: при виїзді з України - прийняття рішень щодо притягнення таких осіб до адміністративної відповідальності в установленому законодавством порядку; при в`їзді в Україну - прийняття рішень щодо не пропуску таких осіб через державний кордон зі складанням постанови про відмову в пропуску через державний кордон.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч.2 ст. 14 Закону № 1710-VI).

Судом встановлено, що громадянка Республіки Молдова ОСОБА_3 при здійсненні перетинання державного кордону на в`їзд в Україну 17.04.2022 не витримала строк встановлений підпунктом 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 150, у зв`язку з чим їй відмовлено в перетині державного кордону на в`їзд в Україну.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених норм законодавства України та встановлених обставин по справі, суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно та обґрунтовано прийняв рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянці Республіки Молдова ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 8 Закону № 1710-VI, оскільки нею не було дотримано вимог законодавства щодо строку перебування на території України, про що зазначено у рішенні.

Крім того, суд звертає увагу, що у разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа Держприкордонслужби діє відповідно до Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС від 18.09.2013 № 898, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.10.2013 за № 1729/24261.

Таким чином, при виїзді позивачки 30.03.2022 посадова особа Держприкордонслужби при перевірці строку перебування на території України мала б діяти відповідно до Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС від 18.09.2013 № 898 та скласти матеріали про адміністративне правопорушення.

Проте, у зв`язку з введенням на території України 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, продовженого Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, воєнного стану через акт відкритої агресії з боку Російської Федерації та проведення активних бойових дій на території України, Державною прикордонною службою України прийнято розпорядження від 10.03.2022 №21/991-22-Вих Щодо роз`яснення порядку дій, в якому зазначено, що у разі виявлення при виїзді з України у іноземців ознаки адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 203 КУпАП, необхідно застосовувати вимоги статті 18 КУпАП. Визначено, що процесуальнi документи не складати, лише обліковувати у робочому зошиті чергового підрозділу (п. 1.2 розпорядження).

Тому, на позивачку при перетинанні державного кордону на виїзд 30.03.2022 не був складений матеріал про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, позивачка посилається в позові на заяву від 30.05.2019 № 458, якою її було запрошено в гості в Україну, строк дії якої закінчився. Позивач вважає, що ця обставина не може бути взята до уваги у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, а саме введенням на території України правового режиму воєнного стану та пандемію ковід-19.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, суд зазначає, що на території України карантинні обмеження були введені в березні 2020 року, проте право іноземців виїхати з території України ці обмеження не стосувалися.

На переконання суду, сама по собі заява від 30.05.2019 № 458 є підтвердженням фінансової спроможності позивачки під час перебування на території України та однією із умов для отримання дозволу на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну у відповідності до вимог ст. 14 Закону України Про прикордонний контроль. З огляду на наведене, суд вказані посилання позивачки не бере до уваги.

В той же час, суд звертає увагу, що у разі незмінності законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та за наявності у позивачки передбачених ст. 8 Закону України Про прикордонний контроль документів, вона не позбавлена можливості реалізувати своє право перетинання державного кордону на в`їзд в Україну.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Позивачка під час розгляду справи по суті, не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення про відмову в перетині державного кордону України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки.

Доводи позивачки щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд відхиляє, оскільки вони не спростовують порушення нею строків перебування на території України.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 14, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника 3 групи відділення інспекторів прикордонної служби Мамалига (тип А) 31- го Прикордонного загону старшого лейтенанта Козаченко О.В., другий відповідач 31 Прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної Прикордонної служби України про визнання не чинними та скасувати рішення, - відмовити у повному обсязі.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін:

позивачка - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 );

відповідач - начальник 3 групи відділення інспекторів прикордонної служби Мамалига (тип А) 31- го Прикордонного загону старший лейтенант Козаченко О.В. (вул. Герцена, 2а, м. Чернівці);

другий відповідач - 31 Прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної Прикордонної служби України (вул. Герцена, 2а, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький