Справа № 320/7814/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7814/21 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Ганечко О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській обл.), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, що полягає у неврахуванні при обчисленні стажу роботи ОСОБА_1 наступних періодів роботи:

стаж роботи на підземних роботах з 23.12.1989 по 20.07.1990 машиністом бурової установки 4 розряду підземного буріння з повним робочим днем під землею в Шахтобудівельному управлінні №1 Державного відкритого акціонерного товариства «Спецтампонажгеологія»;

стаж роботи в період з 22.05.2015 по 03.09.2019 на Державному підприємстві Луганської народної республіки "Антрацит";

стаж роботи в період з 07.08.1992 по 31.08.1992 на гірських роботах, повний робочий день під землею на шахті ім. Ф.М. Фрунзе;

стаж роботи в період з 21.05.1992 по 20.07.1992 на гірських роботах, повний робочий день під землею на шахті ім. Ф.М. Фрунзе;

стаж роботи в період з 22.05.2015 по 03.09.2019 на Державному підприємстві Луганської народної республіки "Антрацит" шахта "Комсомольська";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок стажу та зарахувати до вже наявного стажу періоди роботи:

стаж роботи на підземних роботах з 23.12.1989 по 20.07.1990 машиністом бурової установки 4 розряду підземного буріння з повним робочим днем під землею в Шахтобудівельному управлінні №1 Державного відкритого акціонерного товариства «Спецтампонажгеологія»;

стаж роботи в період з 07.08.1992 по 31.08.1992 на гірських роботах, повний робочий день під землею на шахті ім. Ф.М. Фрунзе;

стаж роботи в період з 21.05.1992 по 20.07.1992 на гірських роботах, повний робочий день під землею на шахті ім. Ф.М. Фрунзе;

стаж роботи в період з 22.05.2015 по 03.09.2019 на Державному підприємстві Луганської народної республіки «Антрацит».

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відмова пенсійного органу у зарахуванні йому до спеціального стажу за Списком № 1 періодів його роботи на підземних роботах з 23.12.1989 по 20.07.1990, з 07.08.1992 по 31.08.1992, з 21.05.1992 по 20.07.1992, та з 22.05.2015 по 03.09.2019 є протиправною, оскільки факт вказаних періодів роботи підтверджується записами у трудовій книжці та первинними документами, які було подано позивачем до пенсійного органу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.06.2021 №6386-8204/К-02/8-1000/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 23.12.1989 по 20.07.1990, з 07.08.1992 по 31.08.1992 та з 21.05.1992 по 20.07.1992.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2021 року зареєстровану за номером 8204/К-1000/21 про перерахунок стажу з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 відсутні документи, які підтверджують стаж роботи позивача з 21.07.1990 по 24.10.2000; в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про страховий стаж позивача за період з 01.06.2015 по 30.09.2019; довідки про підтвердження пільгового стажу за 1991 рік додані до звернення не відповідають вимогам діючого законодавства України. На думку відповідача такі довідки є недійсними згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

З цих та інших підстав апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, так як вважає, що висновки, зроблені судом під час розгляду справи не досліджені належним чином та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не погоджується з правовою оцінкою фактичних обставин справи, даними судом першої інстанції.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 12 липня 2022 року.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований на тимчасово непідконтрольній Україні території за адресою: АДРЕСА_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 13.08.2020 №3234- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. (а.с.11).

Позивач є пенсіонером, з 01.09.2020 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію за віком (роботи за Списком №1) відповідно до положень Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Вважаючи, що пенсійним органом невірно обчислено трудовий стаж, оскільки не зараховано періоди його роботи на підземних роботах з 23.12.1989 по 20.07.1990, з 22.05.2015 по 03.09.2019, 07.08.1992 по 31.08.1992, та з 21.05.1992 по 20.07.1992, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про здійснення його перерахунку.

До вказаної заяви позивачем додано:

- копії листа ГУ ПФУ у Київській області від 16.11.2020 №11929-16974/К-02/8-1000/20;

- довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 07.08.2018 №1467, №1464;

- копію трудової книжки серії НОМЕР_2 ;

- копію даних з особистого кабінету підсистеми призначення та виплати пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області листом від 03.06.2021 №6386-8204/К-02/8-1000/21 повідомило позивача про те, що при розрахунку його пенсії враховано всі періоди роботи, що підтверджені документально. Також повідомлено, що: період з 15.10.1984 по 20.07.1990 зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 неможливо, оскільки підстави для його зарахування відсутні; документи, що підтверджують період роботи з 21.07.1990 по 24.10.2000 в матеріалах пенсійної справи відсутні; згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу дані про сплату страхових внесків за період роботи з 01.06.2015 по 30.09.2019 відсутні, отже підстави для його зарахування відсутні. Зазначено, що пенсію розраховано на підставі документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи та відповідно до чинного законодавства.

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону Закон № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розмір пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058, пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Щодо доводів апелянта про те, що період роботи позивача з 15.10.1984 по 20.07.1990 року зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 неможливо, оскільки підстави для його зарахування відсутні, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, трудова книжка позивача містить запис про період його роботи з 23.12.1989 по 20.07.1990 машиністом бурової установки 4 розряду підземного буріння з повним робочим днем під землею в Шахтобудівельному управлінні №1 Державного відкритого акціонерного товариства «Спецтампонажгеологія».

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відомості, які зазначені в трудовій книжці підтверджують факт роботи позивача на зазначеній посаді в Шахтобудівельному управлінні №1 Державного відкритого акціонерного товариства «Спецтампонажгеологія», тому спірний період роботи з 23.12.1989 по 20.07.1990 протиправно не зараховано відповідачем до пільгового стажу за Списком №1.

Щодо доводів апелянта про те, що довідки про підтвердження пільгового стажу додані до звернення не відповідають вимогам діючого законодавства України, колегія суддів встановила наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.09.2021 у справі № 822/1362/18.

З матеріалів справи вбачається, що періоди роботи позивача з 21.05.1992 по 20.07.1992 та з 07.08.1992 по 31.08.1992 повний робочий день на підземних роботах в Шахті ім. М.В. Фрунзе підтверджуються оформленими довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 07.08.2018 №1464 та №1467, виданих філією №2 ЗАТ «ВНЄШТОРГСЕРВІС», які містять всю інформацію про період і характер роботи позивача.(а.с.12-13).

Однак, вказані довідки визнані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області недійсними документами з тих підстав, що відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Колегія суддів вважає, що відповідачем необґрунтовано не враховано довідки, надані позивачем на підтвердження наявного трудового стажу, видані на тимчасово окупованій території м. Луганськ, оскільки видача їх суб`єктом господарювання, що розташований на тимчасово окупованій території України, не може позбавляти права особи на належне пенсійне забезпечення.

Так, відповідач обґрунтовано наголошує на тому, що будь-які акти (рішення, документи), видані органами та/або особами, які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Водночас, Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області не було враховано, що, як підкреслено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «Намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З огляду на викладене, а також зважаючи на гарантоване статтею 46 Конституції України право громадян на соціальний захист, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу по Списку № 1 періоди роботи позивача з 21.05.1992 по 20.07.1992 та з 07.08.1992 по 31.08.1992.

Щодо вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 22.05.2015 по 03.09.2019, колегія суддів погоджується із висновком суду першої існтанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (абзац п`ятий).

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом (частина друга статті 21 Закону № 1058-IV).

Апелянт в скарзі зазначає, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу дані про сплату страхових внесків за період роботи позивача з 01.06.2015 по 30.09.2019 відсутні, отже підстав для його зарахування немає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно записів в трудовій книжці, позивач працював у відокремлену підрозділі «Шахта Комсомольська» Державного унітарного підприємства Луганської Народної Республіки «Антрацит» з 22.05.2015 по 03.09.2019. Позивача 03.09.2019 року звільнено згідно статті 83 Трудового кодексу Луганської Народної Республіки (наказ №432-ок від 03.09.2019).

Таким чином, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що відповідачем правомірно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період роботи з 22.05.2015 по 03.09.2019, оскільки ОСОБА_1 працював на підприємстві, розташованому на тимчасово непідконтрольній території України, яке не здійснювало за нього сплату страхових внесків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Водночас апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя О.М.Оксененко

Суддя О.М.Ганечко