Справа № 580/3034/22
Суддя: Сергій ГАРАНЬ
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року справа № 580/3034/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Придніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про розшук майна боржника відносно автомобіля DAEWOO Т13110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , колір зелений, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , винесену в межах виконавчого провадження № 44799660.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було накладено арешт на його майно та оголошено заборону на його відчуження від 07.10.2014 в межах виконавчого провадження № 44799660, а саме на автомобіль DAEWOO Т13110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , колір зелений, який належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2022 було звільнено з - під арешту вказаний автомобіль, який накладений на підставі постанови про арешт на майно та оголошення заборони на його відчуження від 07.10.2014, винесеною Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 44799660. 22.06.2022 відповідачем була винесена постанова про зняття арешту з майна в межах виконавчого провадження № 44799660, а саме знято арешт з автомобіля DAEWOO Т13110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Позивач дізнався 08.07.2022, що в межах даного виконавчого провадження № 44799660 була винесена постанова про розшук майна боржника від 07.10.2014 відносно легкового автомобіля DAEWOO ТІ3110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_4 та звернувся до відповідача із заявою про припинення розшук майна боржника, вказаного автомобіля. Листом від 15 липня 2022 року за № 31258 відповідач повідомив, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача та запропоновано звернутися до суду.

Ухвалою суду від 25.07.2022 відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

Відповідач правом надання відзиву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції було накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження від 07.10.2014 в межах виконавчого провадження № 44799660, а саме на автомобіль DAEWOO Т13110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , колір зелений, який належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2022 у справі №711/1102/22 було звільнено з - під арешту вказаний автомобіль, який накладений на підставі постанови про арешт на майно та оголошення заборони на його відчуження від 07.10.2014, що винесена Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 44799660.

22.06.2022 відповідачем була винесена постанова про зняття арешту з майна в межах виконавчого провадження № 44799660, а саме знято арешт з автомобіля DAEWOO Т13110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

08.07.2022 позивач дізнався, що в межах даного виконавчого провадження № 44799660 була винесена постанова про розшук майна боржника від 07.10.2014 відносно легкового автомобіля DAEWOO ТІ3110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_4 та звернувся до відповідача із заявою про припинення розшук майна боржника, вказаного автомобіля.

Листом від 15.07.2022 за № 31258 відповідач повідомив, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача про припинення розшуку майна боржника, вказаного вище автомобіля, та запропонував позивачу звернутися до суду.

Не погоджуючись з постановою про розшук майна боржника від 07.10.2014 відносно легкового автомобіля DAEWOO ТІ3110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_4 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон № 1404) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Пунктом 1 ст. 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1).

Стаття 10 Закону №1404-VIII передбачає, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно ч.1 та ч. 2 ст. 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ст. 59 Закону №1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2022 у справі №711/1102/22 було звільнено з - під арешту вказаний автомобіль, який накладений на підставі постанови про арешт на майно та оголошення заборони на його відчуження від 07.10.2014, що винесена Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження № 44799660.

22.06.2022 відповідачем була винесена постанова про зняття арешту з майна в межах виконавчого провадження № 44799660, а саме знято арешт з автомобіля DAEWOO Т13110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Суд враховує, що підставою для прийняття постанови в розшук майна боржника від 07.10.2014, легкового автомобіля DAEWOO ТІ3110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , що належить позивачу була постанова про арешт на майно та оголошення заборони на його відчуження від 07.10.2014, прийнята в межах виконавчого провадження № 44799660, яка скасована відповідачем на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2022 у справі №711/1102/22.

Крім того, судом встановлено, що позивач в Єдиному реєстрі боржників не рахується, відносно нього відсутні відкриті виконавчі провадження, що свідчить про те, що він не являється боржником по виконавчих провадженнях, однак Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив у припиненні розшуку майна, вказаного вище автомобіля.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.50 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява N 25701/94, п. п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (N 1) [ВП], N 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п. 52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви N N 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява N 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatismutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява N 29979/04, п. 71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). (1)Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд звертає увагу, що положення Закону № 1404 не передбачають існування таких обставин, які склались у даній справі.

Отже, суд зазначає, що положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" від 14.06.2007 р.).

Якість закону пов`язана з достатньою чіткістю встановлення ним тих чи інших обставин, на підставі яких діють державні органи (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006 р.).

Слід також виокремити наступні основні ознаки категорії "якість закону" за практикою ЄСПЛ:

- поняття "якість закону" (quality of law) охоплює собою такі характеристики відповідного акта законодавства як, зокрема, чіткість, точність, недвозначність, зрозумілість, узгодженість, доступність, виконуваність, передбачуваність та послідовність. Ці характеристики стосуються як положень будь-якого акта (норм права, які в ньому містяться), так і взаємозв`язку такого акта з іншими актами законодавства такої ж юридичної сили;

- категорія "якість закону" є основою правового порядку, заснованого на принципах верховенство права (правовладдя; rule of law), оскільки однією з вимог цього принципу є вимога юридичної визначеності (legal certainty), яка є істотно важливою у питаннях довіри до судової системи, а також для гарантування ефективності підприємницької діяльності та привабливості інвестиційного клімату (передумов економічного розвитку);

- норми права, що не відповідають критерію "якості закону" (зокрема, не відповідають принципу передбачуваності (principle of foreseeability); передбачають можливість різного тлумачення та правозастосування), суперечать і такому елементу принципу верховенства права як заборона свавілля, а застосування таких норм може призвести до порушення конституційних прав особи та неможливість адекватного захисту від необмеженого втручання суб`єктів владних повноважень у права такої особи;

- суб`єкт нормотворчості не повинен порушувати права особи внаслідок прийняття "неоднозначних" актів законодавства та повинен нести відповідальність за це (особливо, якщо акт передбачає можливість обмеження прав особи), а також мати обов`язком негайно виправити ситуація, яка зумовлена прийняттям акта, що містить норми права, які не відповідають критерію "якості закону";

- чіткість положень актів законодавства безпосередньо впливає на якість судового рішення, одним з критерії чого є формулювання у резолютивній частині рішення такого припису, який було б легко виконати та, відповідно, ефективно захистити порушене права особи;

- акт законодавства, який містить норму, що не сформульована з достатньою мірою якості, не дозволяє особі регулювати (впорядкувати) свою поведінку та передбачати (без зайвої складності або отримавши, при потребі, відповідну консультацію) наслідки такої поведінки, не володіє повною мірою такою ознакою як обов`язковість (не може розглядатись як "право");

- встановивши невідповідність акта законодавства критерію "якість закону" суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з принципом верховенства права з урахуванням всіх його складових.

Суд звертає увагу, що згідно відомостей Єдиного реєстру боржників, відносно позивача відсутні відкриті виконавчі провадження, що свідчить про те, що він не являється боржником по виконавчих провадженнях.

Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм та зважаючи на те, що матеріалами справи встановлено відсутність у позивача заборгованості за виконавчим провадженням № 44799660, суд вважає, що розшук майна боржника, а саме, автомобіля DAEWOO Т13110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , має бути припинений, оскільки позивач перестав бути боржником у розумінні Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову про розшук майна боржника відносно автомобіля DAEWOO Т13110, 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , колір зелений, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), винесену в межах виконавчого провадження № 44799660.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя Сергій ГАРАНЬ