Справа № 420/19713/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/19713/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

21.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.08.2020 року № 477 в частині накладення на старшого сержанта ОСОБА_1 - командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за невиконання вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та грубе порушення організації та несення служби у добовому наряді;

- визнати протиправними та скасувати пункти 3,4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.09.2020р. №437 в частині зменшення розміру премії старшому сержанту ОСОБА_1 , командиру господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи в серпні-місяці 2020 року;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень (т.1 а.с.33-39).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що в серпні 2020 він обіймав посаду старшини зведеної роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1, а дисциплінарне стягнення "догана" від 26.08.2020 р. було позивачу винесене як командиру господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1. Позивач вказує, що не вчиняв дисциплінарного проступку, а притягнення його до дисциплінарної відповідальності є протиправним та таким, що накладено безпідставно та у спосіб, якій не передбачений Конституцією та законами України. Акт службового розслідування за дисциплінарним стягненням від 26.08.2020 р. № 477 відповідачем не складався і до позивача не доводився. Ані командир В/Ч НОМЕР_1, ані інші офіцери військової частини з позивачем бесіду не проводили. Аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування, не оформлювався. Протиправними діями щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, приниженні честі, гідності, престижу, ділової репутації, він зазнав негативних емоцій, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості.

Відповідач заперечував проти позову та у відзиві на позовну заяву вказував, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №140 від 25.06.2020 позивача призначено на посаду командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 та в подальшому 28.07.2020 наказом №418 позивача призначено старшиною зведеної роти морської піхоти. Крім виконання службових обов`язків, доручених ОСОБА_1 за займаною посадою на нього було покладено виконання спеціальних обов`язків старшини зведеної роти морської піхоти. Посилаючись на п.112-1, 112-2 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України вказано, що відповідно до аналізу стану служби позивачем 26.08.2020 не здійснено контроль за особовим складом зведених підрозділів військової частини НОМЕР_1, що призвело до порушення розпорядку дня після команди "Відбій" та залишення казарми декількома військовослужбовцями строкової служби зведеної роти військової частини НОМЕР_1.

В подальшому з урахуванням наказу командиру ВЧ НОМЕР_1 «Про стан служби військ, організації і несення чергування за серпень 2020 року» від 28.08.2020 № 477 на підставі аналізу стану служби військ у ВЧ НОМЕР_1 командиром військової частини 02.09.2020 видано наказ № 437 «Про преміювання військовослужбовців за підсумками серпня 2020 року», відповідно до якого позивачу виплачено 90% встановленого розміру місячної премії з урахуванням накладеного дисциплінарного стягнення. Вказане зменшення розміру премії відповідає абз.1 п.4 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260.

Непроведення службового розслідування відповідач пояснює відсутністю необхідності уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення, та ступеню вини, як це встановлено ст.84 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Враховуючи, що діями командування військової частини не порушено права позивача, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного, позивач просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т.1 а.с.129-138).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить зазначене рішення скасувати та прийняте нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав відсутніми документи призначення його на посаду старшини зведеної роти морської піхоти, яким є наказ командира ВЧ № НОМЕР_1. Отже, перебуваючи на посаді старшини зведеної роти морської піхоти, він підпорядковувався командиру зведеної роти морської піхоти ст.лейтенанту ОСОБА_2 , а потім - капітану ОСОБА_3 , але в жодному разі не міг одночасно підпорядковуватися і командиру реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи підполковнику ОСОБА_4 . Тому дисциплінарне стягнення та зменшення премії незаконно застосовано до нього як до командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини.

Апелянтом наголошено на неврахуванні судом доводів позивача щодо порушення процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме на не проведенні службового розслідування, як це визначено п.1.3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82, зареєстрованого в Мінюсті 30.03.2004 за № 385/8984.

З огляду на відсутність матеріалів службового розслідування апелянт вказує на відсутність письмових доказів відсутності з боку старшого сержанта ОСОБА_1 контролю за особовим складом.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №94-РС від 25.06.2020 ОСОБА_1 призначено на посаду командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині" №140 від 25.06.2020 ОСОБА_1 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (т.1 а.с.160).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №416 від 28.07.2020 внесено зміни в адміністрацію зведеної роти морської піхоти військовослужбовців строкової служби та призначено старшиною зведеної роти морської піхоти - командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (т.1 а.с.159).

Пунктом 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.08.2020 №477 за невиконання вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та грубе порушення в організації та несення служби у добовому наряді оголошено догану, зокрема, командиру господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи старшому сержанту ОСОБА_1 (т.1 а.с.227-231).

Підпунктом 3.1 пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (із адміністративно-господарської діяльності) №437 від 02.09.2020 відповідно до п.16.4 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, визначено виплатити, у тому числі ОСОБА_1 , щомісячну премію у розмірі 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії. Підстава: догана, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №477 від 26.08.2020. Рапорт підполковника Олега Забари (вх. № 8003 від 01.09.2020).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, добросовісно, розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовий статус позивача визначений Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, Статутом внутрішньої служби збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 9 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Порядок накладення та реалізації стягнень визначено Дисциплінарним статутом ЗСУ.

За правилами ст. 4. Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Згідно із ст. 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовців, серед яких є догана.

Згідно з ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2004 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 року за №385/8984 (далі - Інструкція №82).

Пунктом 1.2. Інструкції №82 визначено, що службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Аналізуючи наведені норми права, судом першої інстанції вірно зроблений висновок, що службове розслідування обов`язково проводиться не щодо усіх дисциплінарних порушень, допущених військовослужбовцями, а лише щодо наступних порушень:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду;

- невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення;

- порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

З матеріалів справи, а саме додатку до наказу №477 від 26.08.2020 вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з тим, що 26.08.2020 військовослужбовці строкової служби зведеної роти військової частини НОМЕР_1 в порушення розпорядку дня після команди «відбій» залишили казарму, не виконували свої обов`язки добового наряду зведеної роти військової частини НОМЕР_1, та встановлено, що позивач не здійснював контроль за особовим складом зведених підрозділів військової частини НОМЕР_1.

Наведене порушення дисципліни позивачем не підпадає до переліку порушень, по яким обов`язково повинно проводитись службове розслідування. Тобто, проведення службового розслідування до прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення на позивача було правом, а не обов`язком командира військової частини НОМЕР_1.

Як стверджує відповідач та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 як старшина зведеної роти морської піхоти виконував обов`язки, передбачені п.112-1 та 112-2 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Відповідно до п.112-1 Статуту внутрішньої служби, головний сержант роти (батареї) (далі - головний сержант роти) в мирний і воєнний час відповідає за надання командирові роти інформації та пропозицій з питань професійного розвитку, просування по службі та з інших питань проходження військової служби військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу роти, їх навчання і виховання, військову дисципліну, організацію правильного зберігання і експлуатації озброєння, техніки та іншого майна роти, підтримання внутрішнього порядку в підрозділі, правильне несення служби добовим нарядом роти. Головний сержант роти підпорядковується командирові роти та є прямим начальником військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу роти.

Згідно з п.112-2 Статуту внутрішньої служби, головний сержант роти, зокрема, зобов`язаний: здійснювати контроль за додержанням військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу військової дисципліни, виконанням ними правил носіння військової форми одягу, доповідати командирові роти про застосовані ним заохочення і накладені на військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу стягнення; стежити за виконанням розпорядку дня в підрозділі, вживати заходів для запобігання вчиненню правопорушень військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу роти; негайно доповідати командирові роти та головному сержанту батальйону про надзвичайні події в роті, факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; організовувати і контролювати підготовку військовослужбовців роти до несення служби в добовому наряді, інструктувати їх та своєчасно направляти на розвід, перевіряти хід несення служби особами добового наряду роти.

Судова колегія враховує, що обставини вчинення позивачем дисциплінарного порушення, а саме нездійснення контролю за особовим складом зведених підрозділів військової частини НОМЕР_1, підтверджені аналізом стану служби військ в військовій частині НОМЕР_1, який є додатком до оскаржуваного наказу від 26.08.2020 № 477, та у відповідача були відсутні підстави для уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Наведене спростовує доводи апелянта щодо відсутності письмових доказів вчинення ним дисциплінарного правопорушення та необхідності проведення службового розслідування перед накладення дисциплінарного стягнення.

Доводам позивача, які містяться і в апеляційній скарзі, про те, що станом на дату прийняття оскаржуваних наказів він обіймав посаду старшини зведеної роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1, а дисциплінарне стягнення застосовано до нього як до командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1, правильно надана оцінка судом першої інстанції як таким, що не підтверджують незаконність оспорюваного наказу від 26.08.2020 № 477.

Судом вірно зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.07.2020 №418 ОСОБА_1 не переведено з посади командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 на посаду старшини зведеної роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1, а на позивача як на командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи покладено також обов`язки старшини зведеної роти морської піхоти.

Доказів на підтвердження переведення ОСОБА_1 з посади командира господарчого відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи на іншу посаду або доказів припинення виконання позивачем обов`язків за такою посадою на час прийняття оскаржуваних наказів ОСОБА_1 до суду не надано.

Вірними є і доводи суду щодо законності оскаржуваного наказу від 02.09.2020 № 437 в частині зменшення позивачу премії у серпні 2020 року (пункт 3), оскільки воно прийнято з урахуванням застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.08.2020 № 477, що повністю узгоджується з положеннями п.4 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 та зареєстрованого в Мінюсті України 26.06.2018 за № 745/32197.

Крім того, судом вірно зазначено, що пункт 4 наказу від 02.09.2020 № 437 не стосується позивача та жодним чином не порушує його права, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про скасування наказів про притягнення до відповідальності та зменшення розміру премії, а тому в разі відмови у визнання протиправними та скасування зазначених наказів відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 22 грудня 2021 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко