Справа № 686/8586/22
Суддя: Павловська А. А.
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/8586/22
Провадження № 2-а/686/186/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючої судді Павловської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Цибульської Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кримчака О.А.,

представників відповідача Фортельної Ю.Ю., Майдана В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, рішення про примусове повернення, зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

03.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 14 лютого 2022 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа №686/15422/21) рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №13 із забороною в`їзду в Україну строкомна три роки (до 17 червня 2024 року) скасовано. Рішення набрало законної сили 24лютого 2022 року і отримано позивачем отримано 09 березня 2022 року. Однак 25 квітня 2022 року Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області без врегулювання терміну подальшого перебування, процедури виїзду, роз`яснень, протиправно та безпідставно, з порушенням законодавства та процедури, відносно позивача знову винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000813 на підставі ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення України (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень; прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, що супроводжується подальшою забороною в`їзду в Україну. Позивач вважає, що постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000813 винесена 25.04.2022 року та рішення про примусове повернення від 25.04.2022 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Просить:

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000813 від 25 квітня 2022 року, винесену заступником начальника Управління-начальником відділу Майданом Володимиром Борисовичем відносно гр. Азербайджанської Республіки Гусейнова ОСОБА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, справу закрити;

-визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.04.2022 року відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яке супроводжується забороною в`їзду в Україну строком на три роки (до 25 квітня 2025 року), прийнятого головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бродієм М.М., та затвердженого заступником начальника Управління-начальником відділу УДМС в Хмельницькій області Майданом В.Б., в частині примусового повернення;

-визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походжения або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.04.2022 року відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2 із забороною в`їзду в Україну строком натри роки (до 25 квітня 2025 року), прийнятого головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бродієм М.М., та затвердженого заступником начальника Управління-начальником відділу УДМС в Хмельницькій області Майданом В. Б., в частині заборони в`їзду в Україну строком на три роки (до 25 квітня 2025 року);

-зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в паспорті громадянина Азербайджанської Республіки Гусейнова ОСОБА_2 анулювати відмітку «Заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки» шляхом проставлення на ньому штемпеля «Анульовано»;

-зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області письмово повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з обов`язковим зазначенням інформації відносно громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2 про анулювання заборони в`їзду в Україну.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що українську мову частково розуміє, може нею спілкуватися, однак потребував перекладача і правозахисника при складанні постанови, оскільки працівники відповідача йому пояснили, що на нього буде лише накладено штраф, а насправді йому встановлено ще і заборону в`їзду в Україну. З клопотанням про надання йому захисника, перекладача не звертався. Не зміг своєчасно здійснити виїзду з України з огляду на судові процеси, вагітність дружини, війну в Україні, оскільки міркував так, що якщо він виїде, то в зв`язку з війною його на кордоні не пустять назад і він буде розлучений з сім`єю.

Представник позивача вимоги позову підтримав і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що процедури прийняття оскаржуваних рішень було дотримано, а відповідач діяв на підставі закону і в межах наданих повноважень. Жодних протиправних дій щодо позивача не вчинялося, натомість він тривалий час ухилявся від виїзду з України, достеменно знаючи, що посвідку на тимчасове проживання йому скасовано, саме тому йому обрано максимальне стягнення із забороною в`їзду на території України.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що 25.04.2022 вона була з чоловіком в міграційній службі, однак не була присутня під час процесу притягнення його до відповідальності. Вона разом з позивачем тривалий час ходила до відповідача для виконання попереднього рішення суду, його було виконано лише 5.04.2022. Після цього, оскільки вони планували, що позивач виїде з України, працівник відповідача сказав їм, аби вони не поспішали виїжджати, оскільки він надішле відомості до прикордонної служби і тиждень-два ще займе листування. Дізнавшись, що позивача знову притягнуто до відповідальності і він має тридцять днів для виїзду, вони зраділи, що йому було надано так багато часу, однак коли їм вручили документи, з них з`ясувалося, що до позивача без будь-яких пояснень застосовано депортацію, заборону в`їзду в Україну на три роки.

Заслухавши позивача, представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Встановлено, що 17 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000448, та визнано винним здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

17 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 Хмельницьким РВ УДМС в Хмельницькій області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №13, із забороною в`їзду в України строком на три роки (до 17 червня 2024 року), на підставі сг.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

07 вересня 2021 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа - 686/15298/21) постанову про накладання адміністративного стягнення відносно позивача скасовано. Рішення набрало законної сили 14 грудня 2021 року.

14 лютого 2022 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа №686/15422/21) рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №13. із забороною в`їзду в України строкомна три роки (до 17 червня 2024 року) скасовано. Рішення набрало законної сили 24лютого 2022 року.

25 квітня 2022 року Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області відносно позивача винесено постанову про накладання адміністративного стягнення серії ПН МХМ 000813, якою визнано його винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.203 КУпАП, тобто за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування; накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Того ж дня відповідачем прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язано його покинути територію України до 24.05.2022, заборонити в`їзду в Україну строком на три роки, до 25.04.2025.

Відповідно до положеннями ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено законність складеної постанови, адже відповідач дійсно тривалий час проживав на території України без дозвільних документів, що визнає, оскільки в судовому засіданні пояснив, що його законне перебування в Україні, на його думку, закінчилося з 3.08.2021. Хоча позивач вважає тривалість незаконного перебування в Україні позивача тривалішою (317 днів), однак навіть з 3.08.2021 позивач мав достатньо часу і можливостей на виїзд з України, аби в подальшому поновити своє законне перебування у ній, чого не зробив. Відтак, оскаржувана у даній справі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена правомірно, є обґрунтованою і скасуванню не підлягає.

Доводи позивача щодо того, що йому не було забезпечено перекладача і адвоката під час складення постанови, не можуть бути підставою для її скасування за тих обставин, що, як з`ясовано в судовому засіданні, позивач в достатньому об`ємі володіє українською мовою, аби розуміти хід процесу і зміст прийнятих рішень, а тим більше аби мати змогу заявити клопотання про участь в його інтересах перекладача і/або адвоката. Натомість, як пояснив позивач, він не заявляв таких клопотань відповідачеві.

Також, враховуючи вище викладені обставини та мотиви, відповідачем обґрунтовано законність прийнятого рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.04.2022 року відносно громадянина Азербайджанської Республіки Гусейнова ОСОБА_2 , яке супроводжується забороною в`їзду в Україну строком на три роки (до 25 квітня 2025 року), прийнятого головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бродієм М.М., та затвердженого заступником начальника Управління-начальником відділу УДМС в Хмельницькій області Майданом В.Б., в частині примусового повернення.

Водночас, частиною 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України

Ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Тому, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень керується передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені у ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Відповідно до ч.І ст.13 Закону України «Про правовий статус Іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: 1. В інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; 2. Якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; 3. Якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; 4. Якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; 5. Якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; 6. Якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; 7. Якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для прийняття рішення про примусове повернення від 25.04.2022 року є порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме ухилення від виїзду після дозволеного терміну перебування.

Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, під слідством та судом в Україні не перебуває, відсутні інші підстави стосовно обмеження його в`їзду в Україну.

При прийнятті рішення про примусове повернення позивач надав свідоцтво про шлюб від 16.06.2021 року з громадянкою України, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.09.2021 року та рішення суду від 14.02.2022, однак всупереч наданим документам позивачу заборонили в`їзд в Україну строком на три роки.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судами застосовують при розгляді справ Конвенція та практику Суду як джерело права

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, за статтею 8 Конвенції, видворення особи з країни, де проживають її близькі родичі, становить порушення права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями зазначеної статті. У кожному такому випадку питання повинне розглядатися пропорційно меті, яка ставиться, відповідно до вимог конвенції. Право на сім`ю потребує гарантій від усіх випадків утручання, незалежно від того, депортованої особи проживають у країні, з якої цю особу вислали. У таких випадках депортація повинна бути виправданою (рішення у справі "Moustaquim v. Belgium").

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21 червня 1988 року у справі "Боррехаб проти Нідерландів" висвітлив правову позицію щодо захисту права на "сімейне життя" у випадку депортації іноземця з території держави-учасниці Конвенції. Так, позиція Суду ґрунтувалася на тому, що відмова у видачі особі нової посвідки на проживання і подальша депортація із країни призведуть до розриву сімейних зав`язків між батьком та його неповнолітньою донькою. У наведеній справі Суд прийшов до висновку, що в такому випадку має місце порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року №ETS N005 (право на повагу до приватного і сімейного життя).

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, необхідність застосування до позивача заборони в`їзду в Україну і максимальний строк такої заборони, вказані в оскаржуваному рішенні відповідача, не є очевидними, тоді як саме рішення не містить їх обґрунтування. Пояснення представника відповідача щодо того, що підставою для вжиття зазначеної заборони була тривалість ухилення від виїзду з України позивача, не є таким достатнім обґрунтуванням, адже саме за це на нього вже було накладено максимальний штраф згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Відтак суд доходить висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або без громадянства від 25.04.2022, складене головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бородієм М. та затверджене заступником начальника Управління ДМС в Хмельницькій області Майданом В.Б, стосовно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 в частині заборони в`їзду в Україну терміном на три роки до 25.04.2025.

Крім того, позивачем заявлені вимоги зобов`язати відповідача в паспорті громадянина Азербайджанської Республіки позивача анулювати відмітку «Заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки» шляхом проставлення на ньому штемпеля «Анульовано», а також письмово повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з обов`язковим зазначенням інформації відносно позивача про анулювання заборони в`їзду в Україну.

Ці вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є передчасними (право позивача на відповідні проставлення та інформування наразі ще порушені відповідачем не були). Крім того, суд відзначає, що про обов`язок діяти саме таким чином на виконання рішення суду відповідачеві відомо і такі дії в разі скасування заборони в`їзду відповідач зобов`язаний буде виконати автоматично.

Судові витрати у справі підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 198,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 6, 19-20, 77, 286 КАС України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 25.04.2022, складене головним спеціалістом УДМС в Хмельницькій області Бородієм М. та затверджене заступником начальника Управління ДМС в Хмельницькій області Майданом В.Б. стосовно громадянина Азербайджанської Республіки Гусейнова ОСОБА_2 в частині заборони в`їзду в Україну терміном на три роки до 25.04.2025.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі 198,40 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого адміністративного апеляційного суду.

Дата складення повного тексту рішення 25.07.22.

Суддя: