Справа № 420/3048/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3048/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2021 року №Ф-57997-13 на суму 9595,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є самозайнятою особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокатську), що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 23 жовтня 2012 р. за № 2/198 та посвідченням адвоката.

Починаючи з березня 2020 р. по теперішній час, позивач є застрахованою особою та офіційно працевлаштованим найманим працівником - начальником юридичного відділу ТОВ «АМБРА ІМПЕКС» (код за ), яке, в свою чергу, виплачує йому заробітну плату, утримує та перераховує до відповідних бюджетів усі обов`язкові платежі, в тому числі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС в ІКП ОСОБА_1 відбулися наступні нарахування за 2020 рік:

21.04.2020 рік проведено нарахування з єдиного внеску на суму 2078,12 грн. №2952561/ev за 1 квартал 2020 року;

20.07.2020 рік проведено нарахування з єдиного внеску на суму 1039,06 грн. №4451942/ev за 2 квартал 2020 року;

19.10.2020 рік проведено нарахування з єдиного внеску на суму 3178,12 грн. № 5924919/ev за 3 квартал 2020 року;

19.01.2021 рік - проведено нарахування з єдиного внеску на суму 3300,00 грн. №13741/ev за 4 квартал 2020 рік;

Таким чином, позивач вважає, що ГУ ДПС неправомірно нарахувало суми єдиного соціального внеску (ЄСВ) за 2020 рік у розмірі 9595,30 грн., оскільки позивач перебуває у трудових відносинах, та сплату ЄСВ здійснює безпосередньо роботодавець (ТОВ «АМБРА ІМПЕКС»).

Ухвалою судді від 05.04.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

14.04.2022 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно даних інформаційно телекомунікаційної системи ДПС ОСОБА_1 зареєстрований як платник єдиного соціального внеску з 23.11.2012 року у Київській ДПІ м. Одеси Головного управління ДПС в Одеській області. Згідно наявної інформації в ІКП платника в автоматичному режимі в ІС «Податковий блок» були проведені щоквартальні нарахування як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю: 2020 рік: 21.04.2020 - 2078,12 грн. за 1-й квартал 2020 року (за січень лютий 2020), 20.07.2020 - 1039,06 грн. за 2-й квартал 2020 року (за червень 2020), 19.10.2020 - 3178,12 грн. за 3-й квартал 2020 року, 2021 рік: 19.01.2021 - 3300,00 грн. за 4-й квартал 2020 року. Всього: 9595,30 гривень.

Головним управлінням ДПС в Одеській області було направлено на адресу позивача вимогу № Ф-57997-13 від 31.08.2021 року щодо стягнення боргу у розмірі 9395,30 грн.

Відповідач вказав, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати ЄСВ за себе, якщо вони зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність

Тому відповідач вважає, що вимога № Ф-57997-13 від 31.08.2021 року винесена правомірно.

Також відповідач заперечує проти стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідач вважає, що розмір гонорару адвоката з урахуванням категорії справи та витраченого часу адвокатом, є завищеним і не відповідає ринковим цінам на адвокатські послуги.

Від представника позивача 19.04.2022 року надійшла відповідь на відзив, згідно якої вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, підлягають відхиленню, оскільки наданий відзив взагалі не спростовує факти, наведені в позовній заяві та правові підстави позову.

На думку позивача, відповідач безпідставно робить висновок, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність та одночасно є найманими працівниками, не звільняються під сплати ЄСВ за себе, якщо вони зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

Помилковість такого висновку підтверджується постановою Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19, в якій зазначено, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа с найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Також позивач вказує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Сума адвокатського гонорару була встановлена в п. 3.1 Договору про надання правової допомоги № 01-02/22 від 01.02.2022 р. та склала 5000,00 грн., що, як зазначає позивач, є співмірною складності справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та обсягу послуг.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 19.10.2012 р. ОСОБА_1 КДКА Одеської області було видано свідоцтво №2460 про право на заняття адвокатською діяльністю.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.10.2005 року вбачається, що 11.03.2020 р. позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Амбра Імпекс» на посаду начальника юридичного відділу (наказ №69 від 11.03.2020 року).

Таким чином, з 11.03.2020 року позивач є найманим працівником ТОВ «Амбра Імпекс».

31 серпня 2021 року ГУ ДПС в Одеській області було сформовано вимогу №Ф-57997-13 про сплату боргу (недоїмки), якою ОСОБА_1 повідомлено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 9595, 30 грн.

Також судом встановлено, що за період з 11.03.2020 по 31.12.2020 року ТОВ «Амбра Імпекс» сплатило ЄСВ на загальнообов`язкове соціальне страхування за ОСОБА_1 , як за найманого працівника в загальному розмірі 21937, 14 грн., що підтверджується довідкою №0000-00001 від 01.02.2022 р.

Зазначене також підтверджується довідкою Пенсійного фонду України щодо відомостей про застраховану особу Форми ОК-5 та ОК-7.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінювачів, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Частинами 5, 6 ст.31 Закону № 5076-VI встановлено, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.11.2019 року по справі №160/3114/19 та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 року по справі №440/2149/19), від 23 січня 2020 року по справі №480/4656/18, від 02 квітня 2020 року по справі №620/2449/19, від 18.02.2022 року по справі № 420/4911/20.

Як вже зазначено вище, позивач з 11.03.2020 р. був найманим працівником ТОВ «Амбра Імпекс», яке за нього нараховувало та своєчасно сплачувало ЄСВ за період, починаючи з березня 2020 року.

При цьому, суд звертає увагу, що нарахування відповідачем ЄСВ 21.04.2020 року в сумі 2078,12 грн. за 1-й квартал 2020 року (за січень лютий 2020) не охоплює період перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «Амбра Імпекс» чи будь-яким іншим роботодавцем, що підтверджується відомостями у трудовій книжці позивача.

Отже, нарахування відповідачем ЄСВ в сумі 2078,12 грн. за січень лютий 2020 року суд вважає правомірним.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період з березня 2020 року по грудень 2020 року включно, який у тому числі охоплюється оскаржуваною вимогою, нараховував та сплачував роботодавець (ТОВ «Амбра Імпекс») в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Беручи до уваги обґрунтованість нарахування позивачу ЄСВ за період січень-лютий 2020 року в сумі 2078,12 грн., вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2021 року №Ф-57997-13 є протиправною в частині суми боргу 7517,18 грн.

За викладених обставин, суд вважає, що відповідач не довів правомірність нарахування позивачу ЄСВ за період з березня 2020 року по грудень 2020 року, а тому, враховуючи дискреційність повноважень відповідача з нарахувань ЄСВ та неможливість часткового скасування вимоги, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2021 року №Ф-57997-13 підлягає скасуванню повністю.

Отже, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, визнавши оскаржувану вимогу протиправною в частині суми боргу 7517,18 грн., та скасувавши цю вимогу.

Позивач просить стягнути на його користь судові витрати (в т. ч. витрати на правничу допомогу.

Позивач при зверненні до суду взяв на себе зобов`язання сплатити 5000,00 гривень витрат на правову допомогу відповідно до умов Договору про надання правової допомоги №01-02/22 від 01.02.2022, що також підтверджується рахунком-фактурою №1 від 07 лютого 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, так, пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, з викладеного випливає, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Згідно п. 3.1 Договору про надання правової допомоги 01-02/22 від 01.02.2022 з урахуванням, сторонами погоджена вартість послуг в розмірі 5000,00 гривень. При визначенні такого розміру послуг Сторони керувалися критерієм розумності розміру гонорару, враховуючи при цьому складність справи, фінансовий стан клієнта, обставини спору, що виник, обсяг робіт (послуг) правої допомоги необхідних для належного представництва та захисту прав та інтересів клієнта.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Крім того, Верховний Суд 21.01.2020 у справі № 904/1038/19 та у справі № 280/2635/20 від 21.01.2021 зазначив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи характер і складність справи, її значення для позивача, також зважаючи на опис робіт (наданих послуг) правничої допомоги, суд вважає обґрунтованим розмір гонорару 5000,00 гривень.

Також позивачем понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 992,40 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, задовольняючи позов частково, згідно частини 3 статті 139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені витрати пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Так, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачу ЄСВ у сумі 2078,12 грн. з 9595,30 грн., отже безпідставно нарахованою є сума 7517,18 грн. Тому розмір судових витрат, що підлягають присудженню позивачу, становить: (7517, 17 грн. / 9595,30грн.) *5992,40 грн. = 4694,58 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.3 ст.139, ст.ст. 241-246, 262 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.к.о.п.п. НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул.. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) задовольнити частково.

Вимогу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2021 року №Ф-57997-13 визнати протиправною в частині суми боргу 7517,18 грн. та скасувати вказану вимогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.к.о.п.п. НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 4694,58 грн. (чотири тисячі шістсот дев`яносто чотири гривні п`ятдесят вісім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів