Справа № 520/25148/21
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 р. № 520/25148/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання незаконними та скасування рішення і податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАН" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій №19935/0901 від 24.09.2021, винесене на підставі акту №14778/20-40-09-01-08/30412866 від 28.08.2021 про результати фактичної перевірки СТОВ "ЛАН";

- визнати незаконнию та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 11 листопада 2021 року №0-2003.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що податковим органом після проведеної фактичної перевірки зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, позивач зазначає щодо відсутності у податкового органу доказів зберігання пального у позивача на момент перевірки, а тому безпідставно застосовано штрафні санкції. В акті перевірки перевіряючи обмежились лише описом факту використання позивачем пального за період з 01.04.2020 по 12.06.2021, посилаючись виключно на факт придбання в означений період пального позивачем. Однак, позивач зазначає, що пальне, в повному обсязі, було використано підприємством для власних потреб, а саме заправки техніки, яка перебуває у його користуванні та у зв`язку з виробничою необхідністю, задля забезпечення здійснення господарської діяльності товариством здійснювалося переміщення пального з паливних баків вантажних автомобілів до паливних баків іншої техніки. Так, після отримання пального, дизпаливо перебувало у паливних баках транспортних засобів, які підприємство використовувало у власній господарській діяльності, що не є зберіганням пального у розумінні вимог чинного законодавства. Зазначає, що відповідачем ані в акті перевірки, ані в відповіді на заперечення, ані в рішенні про результати розгляду скарги не зафіксовано та не доведено належними та допустимими доказами факт та місце зберігання дизельного пального.

Крім того, представник позивача вказав на допущення відповідачем порядку проведення перевірки: по-перше, податковим органом не було у встановленому порядку ознайомлено уповноважену особу СТОВ "ЛАН" із направленням на перевірку; по-друге, відповідно до наказу про проведення перевірки, було призначено фактичну перевірку, однак, інспекторами було проведено перевірку, яка одночасно має характер та ознаки документальної перевірки, з огляду на те, що перевіркою було охоплено період з 01.04.2020 по 12.06.2021, в той час, коли перевірка проводилась з 18.08.202 по 27.08.2021; по-третє, акт про результати оформлення фактичної перевірки від 28.08.2021, вступереч нормам податкового законодавства, складено та підписано не за місцем проведення перевірки, а за місцем перебування суб`єкта владних повноважень, що унеможливило надати уповноваженій особі СТОВ "ЛАН" зауважень та доповнень до акту. Таким чином, враховуючі вищевказані доводи, позивач вважає, що висновок в акті перевірки щодо порушення нами ст. 15 Закону № 481/95- ВР у частині зберігання дизельного пального без наявності ліцензії є протиправними і безпідставними.Таким чином, позивач вважає недоведеним перевіркою як факт зберігання позивачем пального без наявності ліцензії, так і вказує на грубе порушення посадовими особами відповідача процедури призначення та проведення фактичної перевірки.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження у справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, зазначив, що фактичною перевіркою встановлено, що позивач придбавав дизпаливо у період з 01.04.2020 по 12.06.2021, що підтверджується первинними документами, а тому повинен мати ліцензію не зберігання підакцизного товару.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За приписами статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

На підставі пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДПС у Харківській області №6235-п від 17.08.2021 про проведення фактичної перевірки СТОВ "ЛАН" тривалістю не більше 10 діб, з 18.08.2021, податковим органом видано накази на перевірку №11193, №11194.

Відповідно до акту №3633/20-40-09-01-08/30412866 від 19.08.2021 представник СТОВ "ЛАН" відмовився від підпису у направленні та отриманні копії наказу на проведення перевірки.

За результатом проведення фактичної перевірки складено акт перевірки від 28.08.2021 №14778/20-40-09-01-08/30412866. На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 24.09.2021 №19935/0901, відповідно якого до позивача було застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 500000 грн.

Як свідчить розрахунок штрафних (фінансових) санкцій до рішення про застосування фінансових санкцій від 24.09.2021 №19935/0901, відповідачем була застосована до СТОВ "ЛАН" штрафна санкція розмірі 500000,00 гривень, в зв`язку із зберіганням пального (газу скрапленого), без отримання відповідної ліцензії у період з 01.04.2020 по 12.06.2021.

11.11.2021 у зв`язку із не сплатою штрафних санкцій, податковим органом сформовано податкову вимогу №0/2003.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо тверджень позивача про недотримання податковим органом процедури проведення фактичної перевірки, суд зазначає наступне.

У відповідності до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Щодо доводів позивача стосовно того, що ОСОБА_1 не є уповноваженою особою позивача на отримання чи ознайомлення з будь-якою документацією від третіх осіб, в тому числі від контролюючих органів, відтак у них відсутні повноваження щодо ознайомлення з відповідними наказами про проведення перевірки та вчинення дій щодо допуску контролюючого органу до перевірки, суд зазначає наступне.

Пунктами 80.1 та 80.2 статті 80 Податкового кодексу встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав визначених цим пунктом.

Відповідно до пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пункт 81.1. статті 81 Податкового кодексу України визначає перелік документів за умови пред`явлення або надіслання посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом.

Цією ж нормою визначено, що непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Стаття 80 Податкового кодексу України в частині проведення фактичних перевірок є спеціальною по відношенню до статті 81 цього Кодексу, з огляду те, що стаття 81 Кодексу регулює питання проведення, як документальної виїзної, так і фактичної перевірки, тоді як стаття 80 Кодексу регулює питання проведення лише фактичної перевірки.

Відтак аналіз зазначених норм свідчить про те, що фактичну перевірку можна провести за наявності двох обов`язкових умов:

-наявності рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки;

- наявності хоча б однієї з підстав визначених пунктом 80.2 Податкового кодексу України.

При цьому податковим законодавством передбачений обов`язок вручення оформленого наказу перед проведенням перевірки уповноваженим особам, а саме: безпосередньо платнику податків; уповноваженому представнику; або особам, які фактично проводять розрахункові операції.

Відповідачем на надано доказів вручення наказу та направлень уповноваженій особі СТОВ "ЛАН", яка уповноважена юридичною особою представляти інтереси у контролюючих органах на підставі статутних документів, договору та виданої на виконання договору довіреності, посадових інструкцій працівників цього СТОВ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про порушення відповідачем норм ПК України в частині повідомлення позивача про проведення фактичних перевірок.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року №804/8921/13-а та в постанові Верховного Суду від 13.05.2021 року №808/1827/17.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В той же час, суд, досліджуючи акт про результати фактичної перевірки від 28.08.2021 №14778/20-40-09-01-08/30412866 прийшов до викновку, що останній складено не за місцем проведення фактичної перевірки, як того вимагає норма податкового законодавства, а за місцем реєстрації податкового органу - пр-т Науки, буд. 9, м. Харків, що свідчить про порушення відповідачем процедури проведення фактичної перевірки.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що, як слідує з наказу про проведення перевірки, наказано провести з 18 серпня 2021 року фактичну перевірку тривалістю 10 діб за місцем фактичного провадження діяльності за період з 01.07.2021 по дату закінчення перевірки.

Аналізуючи положення ст.ст.75, 80 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), це корелюється із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.

Однак, перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Як вбачається з акту перевірки, правопорушення, на яке посилається податковий орган, а саме: з 01.04.2020 по 12.06.2021 отримання пального від ТОВ "НАФТАСОФТ" та ТОВ "ОІЛ-ТРЕЙД 2018" та зберігання його без ліцензії.

Проте, фактична перевірка призначена 18.08.2021 та проведена з 18.08.2021 по 27.08.2021.

Також, досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено, що під час проведення фактичної перевірки, яка відбулася з 18.08.2021 по 27.08.2021, відповідачем не було встановлено жодного порушення податкового законодавства. Даний факт підтверджується матеріалами справи.

Отже, суд вважає, що перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятись в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Таким чином, контролюючим органом допущено порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки СТОВ "ЛАН".

Щодо суті виявленого порушення податкового законодавства, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального від 19.12.1995 р. № 481/95-ВР (далі за текстом - Закон №481).

У розумінні абз. 25, 51, 55, 58 ст. 1 Закону № 481 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Частиною 7 ст. 15 Закону № 481 встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Згідно з ч.ч. 8, 10 ст. 15 Закону № 481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (утому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Частиною 16 ст. 15 Закону № 481 встановлено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до ч. 19 ст. 15 Закону №481 ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Частиною 44 ст. 15 Закону №481 передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Згідно з абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару;

У податковій консультації від 25.06.2019 р. N 2900/6/99-99-12-02- 02-15/1ПК, вказано, що зберігання пального в паливних баках транспортних засобів/обладнанні/пристроях не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального.

Верховний суд в постанові від 31 травня 2022 року у справі №540/4291/20 (адміністративне провадження №К/9901/34873/21) дійшов висновку, що Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

Також, що не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

Згідно з пп. "г" пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не є акцизним складом.

Як роз`яснено податковим органом у податковій консультації від 25.06.2019 р. N 2900/6/99-99-12-02-02- 15/ІПК Паливний бак (бензобак) - це ємність для зберігання запасу рідкого палива (бензин, гас, дизельне паливо) безпосередньо на борту транспортного засобу або технічного пристрою, який отримує енергію від рідкопаливного двигуна внутрішнього згорання. Також податківці повідомляють, що на корпусі паливного бака в разі необхідності розташовується отвір для введення датчиків контролю рівня палива, або його тиску. Паливні баки також можуть мати зливний отвір, обладнуються запірною пробкою або краником.

Таким чином виходячи з тлумачення податковим органом змісту положень норм пп. "г" пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі (буксирі), з якого пальне потрапляє у двигун буксира та використовується виключно для роботи двигуна буксира, - не є акцизним складом (акцизним складом пересувним); транспортний засіб, у якого пальне знаходиться тільки у паливному баку та використовується виключно для роботи двигуна транспортного засобу, - не є акцизним складом (у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1. ст. 14 Кодексу)/ акцизним складом пересувним (у розумінні пп. 14.1.6і п. 14.1. ст. 14 Кодексу).

З положень норм чинного законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Таким чином податкові органи надаючи роз`яснення трактують положення норм чинного законодавства, які поширюються на усіх суб`єктів, а не лише на особу яка звернулася для отримання такої консультації.

Отже з урахуванням вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" та положень п.п. 14.1.6. п. 14.1. ст. 14 ПК України, отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, не потрібно.

Так, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, СТОВ "ЛАН" має ліцензію на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 11.06.2021 №2100152 терміном дії з 13.06.2021 до 13.06.2026, адреса місця зберігання пального: вул. Свободи, 1, с. Добровілля, Близнюківський район, Харківська область.

Судом встановлено придбання СТОВ "ЛАН" у ТОВ "НАФТАСОРТ" та ТОВ "ОІЛ-ТРЕЙД 2018" за період з 01.04.2020 по 12.06.2021 бензину автомобільного кількістю 2475,00 л. у квітні 2021 року; дизельного пального кількістю 192814,0 л (в т.ч.: у квітні 2020 р. 17917,0 л., у травні 2020 р. - 6892,0 л., у червні 2020 р. - 5270,0 л., у липні 2020 р. - 40490,0 л., у серпні 2020 р. - 20435,0 л., у вересні 2020 р. - 35284,0 л., у жовтні 2020 р. - 10260,0 л., у листопаді 2020 р. - 10540,0 л., у січні 2021 р. - 5270,0 л., у березні 2021 р. - 5055,0 л., у квітні 2021 р. - 10110,0 л., у травні 2021 р. - 20161,0 л., у червні 2021 р. - 5130,0 л., що підтверджується регістрами бухгалтерського обліку по рахунку №203 «Паливо» по днях, та відповідає даним, зазначеним у додатку І до акту №14778.

Згідно вищенаведених даних бухгалтерського обліку СТОВ «ЛАН» у період з 01.04.2020 по

12.06.2021, найбільша кількість залишків дизельного пального на кінець дня становила - 20786,104 літрів (27.07.2020).

Крім того, згідно вищенаведених даних бухгалтерського обліку СТОВ «ЛАН», у період з 01.04.2020 по 12.06.2021 бензин постачався лише 1 раз (01.04.2021) у кількості -2475 л.

Відповідно до наявних в матеріалах справи свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, у СТОВ "ЛАН" перебувають у власності:

- 11 одиниць автотранспорту, загальний об`єм баків яких становить: дизель - 1390 л., бензину - 180 л.;

- 23 одниці сільськогосподарської техніки, загальний об`єм баків яких становить: дизель - 6754 л., бензину - 355 л.;

- 3 одиниці паливозаправників, які вміщають палива: 22517 л.

Загальна кількість вмісткості баків техніки позивача становить 31196 л., з яких: 22517 л.- дизель/бензин, 8144 л. - дизель, 535 л. - бензин.

Отже судом встановлено, що СТОВ "ЛАН" здійснено заправку своїх транспортних засобів та сільськогосподарської техніки пальним за відсутності факту використання будь-яких резервуарів чи інших ємкостей, а виключно безпосередньо до баків транспортних засобів, що свідчить не тільки про відсутність факту зберігання пального, а і про те, що придбане пальне підприємство дійсно використовує у своїх господарських цілях виключно для власних потреб.

Суд зазначає, що пальне в баку це виробництво/використання, а не зберігання.

Верховний суд у в постанові від 31 травня 2022 року у справі №540/4291/20 (адміністративне провадження №К/9901/34873/21) вказав, що системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Суд зазначає, що в акті перевірки не відображено спосіб зберігання позивачем пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей).

Враховуючи, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, колегія суддів вважає, що невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постановах від 07 червня 2022 року справа №360/4140/20 адміністративне провадження №К/9901/28010/21, від 07 червня 2022 року справа №520/2347/21 адміністративне провадження №К/990/1742/22, від 09 червня 2022 року справа № 200/11093/20-а адміністративне провадження № К/9901/27480/21, від 15 червня 2022 року справа №260/3859/20 адміністративне провадження № К/9901/39846/21.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що за сукупністю встановлених у даній справі обставин оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій №19935/0901 від 24.09.2021 не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною 2 статті 2 КАС України, відтак підлягає скасуванню.

Крім того, задоволенню підлягає позовна вимога про визнання незаконною та скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у Харківській області від 11 листопада 2021 року №0-2003, як похідної.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" (с. Добровілля, Близнюківський район, Харківська область, 64862, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання незаконними та скасування рішення і податкової вимоги -задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій №19935/0901 від 24.09.2021, винесене на підставі акту №14778/20-40-09-01-08/30412866 від 28.08.2021 про результати фактичної перевірки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН".

Визнати незаконною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 11 листопада 2021 року №0-2003.

Стягнути на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" (с. Добровілля, Близнюківський район, Харківська область, 64862, ) за рахунок бюджених асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) сплачений судовий збір в розмірі 9770 грн (дев`ять тисяч сімсот сімдесят грн).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова