Справа № 120/4599/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 р. Справа № 120/4599/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 02 від 03.06.2022 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981 та період роботи з 28.07.1981 по 18.10.2000;

- зобов`язання відповідача 2 призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 22.04.2022.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.05.2022 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням № 02 від 03.06.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відмову, посилаючись на відсутність у позивачки необхідного страхового стажу.

Позивачка вважає вказане рішення неправомірним та зазначає, що вона не була уповноваженим працівником підприємства, відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, а тому не може нести відповідальність за зміст та правильність внесених записів до трудової книжки.

Позивачка звертає увагу, що органами Пенсійного фонду України на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 до її страхового стажу зараховано період роботи з 01.07.2004 по 31.03.2022, що складає 10 років 03 місці 28 днів. Водночас пенсійний орган на підставі тієї ж трудової книжки не зарахував до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981 та період роботи з 28.07.1981 по 18.10.2000, оскільки дошлюбне прізвище позивачки " ОСОБА_2 ", а не " ОСОБА_3 ".

Крім того, позивачка вказує на те, що у зв`язку з укладенням шлюбу, її прізвище у трудовій книжці серії НОМЕР_1 виправлено з " ОСОБА_4 " на "Король".

Також позивачка зазначає, що період її роботи з 1981 по 2000 рр. підтверджується записами № 2-4 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , довідками від 12.04.2022 за № 202 та № 203, а період навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981 записом № 1 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та дипломом № НОМЕР_2 .

Позивачка вважає, що її страховий стаж складає більше 29 років, що є підставою для призначення їй пенсії за віком.

Ухвалою суду від 21.06.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою вирішено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області матеріали пенсійної справи позивачки.

30.06.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Однак страховий стаж позивачки складає 10 років 03 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідач зауважує, що до страхового стажу позивачки не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до її трудової книжки серії НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981 відповідно до диплому № НОМЕР_2 від 04.07.1981, оскільки згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу дошлюбне прізвище позивачки " ОСОБА_3 ", що не відповідає прізвищу, зазначеному в дипломі та трудовій книжці " ОСОБА_2 ".

Відтак, на думку відповідача, відмова у призначенні пенсії є правомірною.

На виконання вимог суду відповідач надав копії матеріалів електронної пенсійної справи позивачки.

18.07.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Крім того, відповідач вказує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Разом з тим до страхового стажу позивачки не зараховано періоди її роботи на підставі трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05.08.1981.

Відповідач вважає, що для зарахування до страхового стаж позивачки спірних періодів роботи і навчання необхідно встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або в паспорті.

Отже, на думку відповідача, дії пенсійного органу є правомірними.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 30.05.2022 позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви позивачка додала необхідні документи, в тому числі трудову книжку серії НОМЕР_1 від 05.08.1981, диплом № НОМЕР_2 від 04.07.1981, архівна довідка комунальної установи "Хмільницький трудовий архів" Хмільницької міської ради від 12.04.2022 за № 203, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10.05.2022 № 2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.06.2022 № 02 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки страховий стаж позивачки складає 10 років 3 місяці 29 днів.

До страхового стажу позивачки пенсійний орган не зарахував періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 05.08.1981 та період навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981 згідно з дипломом № НОМЕР_2 від 04.07.1981, оскільки відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища заявниця мала прізвище " ОСОБА_3 ", що не відповідає прізвищу в дипломі та трудовій книжці " ОСОБА_2 ".

Вважаючи рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 30.05.2022 позивачка ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Серед іншого, до своєї заяви позивачка додала трудову книжку серії НОМЕР_1 від 05.08.1981 з метою підтвердження страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивачки пенсійний орган прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність у позивачки достатнього страхового стажу, а саме 29 років.

Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивачки становить 10 років 3 місці 29 днів. Водночас до страхового стажу позивачки не враховані періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 05.08.1981 та період навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981 згідно з дипломом № НОМЕР_2 від 04.07.1981.

Перевіряючи доводи відповідача, суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Як зазначено в пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

За змістом пунктів 2.11-2.13 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З матеріалів справи вбачається, що трудова книжка серії НОМЕР_1 заповнена 05.08.1981 на гр. ОСОБА_5 уповноваженою особою за видачу трудових книжок Комбінату громадського харчування Хмільницької РПС.

При цьому на титульній сторінці трудової книжки однією рискою закреслено колишнє прізвище позивачки " ОСОБА_6 " і записано нове прізвище " ОСОБА_7 ". Крім того, у верхньому лівому кутку на першій сторінці (титульному аркуші) внесені зміни про прізвище позивачки, а саме "Виправленому на Король вірити, згідно з паспортом серії НОМЕР_4 від 13.10.1997". Вказані зміни завірені приватним підприємцем ОСОБА_8 .

Досліджуючи трудову книжку позивачки, суд встановив наступне:

запис № 1 навчання в Вінницькому кооперативному профтехучилищі № 1 облспоживтовариства з 01.09.1979 по 04.07.1981 (запис внесено директором училища на підставі диплому);

запис № 2 28.07.1981 позивачка прийнята на посаду кухаря ІV розряду в ресторан "Первомайский" на підставі наказу № 73-а від 28.07.1981;

запис № 3 25.11.1989 кваліфікація кухар четвертого розряду підтверджена (підстава наказ № 51 від 25.11.199);

запис № 4 18.10.2000 позивачка звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) на підставі наказу № 41-о від 18.10.2000;

запис № 5 01.07.2004 позивачка прийнята на роботу продавцем до приватного підприємця ОСОБА_9 за трудовим договором № 295 від 15.07.2004, зареєстрованим у Хмільницькому МРЦЗ;

запис № 6 30.06.2005 позивачка звільнена з роботи за згодою сторін ч. 1 ст. 36 КЗпП України (трудовий договір № 295 від 15.07.2004 знято з реєстрації 26.07.2005);

запис № 7 09.12.2011 позивачка прийнята на роботу продавцем до приватного підприємця ОСОБА_8 за трудовим договором № 0 від 12.12.2011 за зареєстрованим у Хмільницькому МРЦЗ.

Отже, трудова книжка серії НОМЕР_3 від 05.08.1981 дійсно належить позивачці ОСОБА_1 і містить усі необхідні відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, відомості про роботу та звільнення. Вказана трудова книжка не містить будь-яких виправлень чи неточностей.

Підставою для відмови у призначенні пенсії позивачці стало те, що пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивачки періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 05.08.1981 та період навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981 згідно з дипломом № НОМЕР_2 від 04.07.1981, оскільки відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища заявниця мала прізвище " ОСОБА_6 ена", що не відповідає прізвищу в дипломі та трудовій книжці " ОСОБА_6 ина".

Проте суд критично оцінює вказані доводи відповідача, адже основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Будь-яких зауважень щодо правильності заповнення записів про роботу позивачки у трудовій книжці оскаржене рішення відповідача не містить.

Також суд зазначає, що на момент звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком прізвище позивачки є " ОСОБА_7 ", що відповідає прізвищу , внесеному до трудової книжки позивачки. Водночас дошлюбне прізвище позивачки не впливає на можливість зарахування до страхового стажу періодів її навчання та роботи на підставі трудової книжки.

Щодо незарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 05.08.1981, суд додатково враховує, що в силу приписів чинного законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Крім того, суд зауважує, що згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства (висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17).

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В цьому контексті суд також зазначає, що спірні записи у трудовій книжці позивачки не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали саму суть записів. Тому, на думку суду, відсутні достатні підстави для неврахування таких періодів при визначенні страхового стажу позивачки. При цьому враховується правова позиція Верховного Суду, наведена у постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17 та від 24.05.2018 року в справі №490/12392/16-а.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач неправомірно та з формальних підстав не зарахував до страхового стажу позивачки періоди її навчання та роботи на підставі трудової книжки НОМЕР_3 від 05.08.1981.

При цьому суд звертає увагу, що страховий стаж позивачки в період з 1999 по 2022 роки також підтверджуються довідкою за формою ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування".

Більше того, пенсійний орган зарахував до страхового стажу позивачки 10 років 3 місці 29 днів на підставі доданих позивачкою документів до заяви від 30.05.2022 про призначення пенсії, що свідчить про неоднаковий підхід відповідача до зарахування періодів роботи до страхового стажу позивачки.

Також архівною довідкою комунальної установи "Хмільницький трудовий архів" Хмільницької міської ради від 12.04.2022 за № 203 (видана ОСОБА_1 ) додатково підтверджено, що наказом директора Комбінату громадського харчування Хмільницької РПС № 73-а від 28 липня 1981 року прийнято на посаду кухаря 4 розряду ОСОБА_10 в ресторан "Першотравневий" з 28 липня 1981 року.

Крім того, суд враховує, що уточнюючі довідки, архівні довідки або інші документи, видані за місцем роботи, служби, навчання подаються до пенсійного органу лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Тобто для зарахування трудової діяльності заявника до страхового стажу для призначення пенсії за віком достатньо лише трудової книжки з відповідними записами.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що відповідач обрав упереджений підхід при наданні оцінки трудової книжки позивачки та протиправно відмовив у зарахуванні позивачці страхового стажу роботи.

Відтак рішення відповідача за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Водночас врахування спірного періоду є достатнім для призначення позивачці пенсії за віком, оскільки остання вимога закону для цього, а саме наявність страхового стажу роботи не менше 29 років, буде виконана.

При цьому суд зауважує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що наявні в матеріалах справи документи, що також надавалися відповідачу, підтверджують період навчання позивачки з 01.09.1979 по 04.07.1981 у Вінницькому кооперативному профтехучилищі № 1 обласного споживчого товариства та періоди роботи позивачки з 28.07.1981 по 18.10.2000 (ресторан "Першотравневий" Комбінату громадського харчування Хмільницької РПС), з 01.07.2004 по 30.06.2005 (приватний підприємець ОСОБА_9 ), з 09.12.2011 по теперішній час (приватний підприємець ОСОБА_8 ), та дають підстави для зарахування цих періодів до страхового стажу позивачки, що у свою чергу свідчить про наявність у неї права на призначення пенсії за віком.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що записи у трудовій книжці позивачки та документи, додатково надані позивачкою разом із заявою про призначення пенсії, дають достатні підстави для зарахування до її страхового стажу періоду навчання та всіх періодів роботи, зазначених в трудовій книжці позивачки..

Отже, позивачка відповідає усім вимогам для призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.06.2022 за № 02 судом визнається протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Відтак, беручи до уваги, що оскаржуване рішення зачіпає права, гарантовані статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції, з метою забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивачки на соціальних захист суд доходить висновку про підставність позовних вимог щодо зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачці до страхового стажу період навчання з 01.09.1979 по 04.07.1981 та всі періоди роботи, зазначені в трудовій книжці позивачки, та, як наслідок, призначити позивачці пенсію за віком.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивачка досягла необхідного пенсійного віку 21.04.2022, а за призначенням пенсії за віком звернулась до відповідача 30.05.2022, суд також визнає обґрунтованими позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком починаючи з 22.04.2022. Відтак в цій частині позовні вимоги належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі (порівну).

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 02 від 03 червня 2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01 вересня 1979 року по 04 липня 1981 року у Вінницькому кооперативному профтехучилищі № 1 та всі періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 05 серпня 1981 року та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 22 квітня 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

2) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094);

3) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено 03.08.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович