Справа № 140/2376/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2376/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 №Ф-6531-55 на суму 18276,72 грн, від 11.12.2019 №Ф-6531-55У на суму 23785,08 грн, від 11.02.2020 №Ф-6531-55 на суму 29293,44 грн, від 15.06.2021 №Ф-6531-55 на суму 37788,74 грн та від 15.06.2021 №Ф-6531-55У на суму 37788,74 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на його банківський картковий рахунок накладено арешт в межах ВП №60892852. Позивач, звернувшись до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), отримав лист та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2019 №Ф-6531-55 У на суму 23785,08 грн, на підставі якої винесено постанову про накладення арешту. ОСОБА_1 покликається на те, що йому було невідомо про борг по єдиному соціальному внеску, оскільки він підприємницьку діяльність не здійснює, вважає її припиненою, і є найманим працівником з 2017 року, постійно перебуває у трудових відносинах, працює на посаді водія, а саме у товаристві з додатковою відповідальністю «Волиньавтотранс» працював з травня 2011 року по вересень 2017 року, у ФОП ОСОБА_2 - з грудня 2017 року по даний час.

ОСОБА_1 вважає сформовані податковим органом податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними, оскільки у період 2017-2020 він перебував у трудових відносних і за нього сплачено єдиний соціальний внесок роботодавцем, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, що призвело б до подвійної сплати єдиного внеску у мінімальному розмірі. З огляду на вказане, позивач просить скасувати вимоги як протиправні.

Ухвалою суду від 28.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.49).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.53-55) відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що згідно інтегрованої картки платника податків позивачу нараховано єдиний соціальний внесок, а саме: 09.02.2018 проведено нарахування за 2017 рік в сумі 8448,00 грн; 19.04.2018 проведено нарахування за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 19.07.2018 проведено нарахування за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 19.10.2018 проведено нарахування за III квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; станом на 31.12.2018 року заборгованість становила 15819,54 грн. 21.01.2019 нарахування IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 19.04.2019 проведено нарахування І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн; 19.07.2019 проведено нарахування II квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн; 21.10.2019 проведено нарахування III квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн; станом на 31.12.2019 року заборгованість становила 26539,26 грн. 21.01.2020 проведено нарахування IV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн; 21.04.2020 проведено нарахування І квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн; 20.07.2020 проведено нарахування II квартал 2020 року в сумі 1039,06 грн; 19.10.2020 проведено нарахування III квартал 2020 року в сумі 3178,12 грн; станом на 31.12.2020 року заборгованість становила 35588,74 грн; 19.01.2021 проведено нарахування IV квартал 2020 року в сумі 2200,00 грн; станом на 31.01.2021 року заборгованість становила 37788,74 грн.

Станом на 19.04.2019 у ОСОБА_1 рахувалась недоїмка на суму 18276,72 грн, на що і була винесена вимога від 15.02.2019 №Ф-6531-55 на суму, яка була отримана платником 03.05.2019, тобто ще 03.05.2019 платнику стало відомо про заборгованість. На основі даної вимоги контролюючим органом було винесено вимогу №Ф-6531-55У (узгоджену) від 11.12.2019 на суму 23785,08 грн (з 19.07.2019 року по 21.10.2019 року рахувалась дана сума боргу), яка була надіслана до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для відкриття виконавчого провадження (платнику дана вимога не надсилається).

Зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень (Розділ VI п.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну України від 20.04.2015 №449). Відповідно до вищезазначеного нарахування єдиного внеску здійснюється згідно облікових даних з інформаційної системи, тобто в автоматичному режимі. З наведених підстав відповідач просив в позові відмовити.

За змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві представником ГУ ДПС у Волинській області клопотання про розгляд справи за участі сторін не підлягало судом вирішенню по суті.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Ухвалою суду від 03.08.2022 відмовлено в задоволенні клопотання представника ГУ ДПС у Волинській області про залишення позову без розгляду.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 07.05.2003 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, та взятий на облік як платник податків в ГУ ДПС у Волинській області. 31.01.2022 до ЄДР внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням (а.с.16-18).

ГУ ДПС у Волинській області сформовано та надіслано позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме: від 15.02.2019 №Ф-6531-55 на суму єдиного внеску в розмірі 18276,72 грн (а.с.20); від 11.02.2020 №Ф-6531-55 на суму єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн (а.с.22); від 15.06.2021 №Ф-6531-55 на суму єдиного внеску в розмірі 37788,74 грн (а.с.24).

Крім того, контролюючим органом сформовано та надіслано до органу державної виконавчої служби вимоги від 11.12.2019 №Ф-6531-55-У на суму єдиного внеску в розмірі 23785,08 грн та від 15.06.2021 №Ф-6531-55-У на суму єдиного внеску в розмірі 37788,74 грн (а.с.15, 29).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (далі Закон №2464-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з частинами третьою, восьмою статті 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, слід дійти висновку, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові від 04.12.2019 по справі №440/2149/19 Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 у справі №140/1777/19, від 03.04.2020 у справі №140/642/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в 2018 році у інтегрованій картці платника податків відбулось нарахування позивачу єдиного соціального внеску за 2017 рік в сумі 8448,00 грн; за І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2018 року - по 2457,18 грн; за І, ІІ, ІІІ, IV квартали 2019 року - по 2754,18 грн; за І квартал 2020 року - 2078,12 грн; за II квартал 2020 року - 1039,06 грн; за III квартал 2020 року - 3178,12 грн; за IV квартал 2020 року - 2200,00 грн. Станом на 31.01.2021 року загальна заборгованість становила 37788,74 грн.

Водночас судом встановлено, що в 2017-2020 роках позивач був працевлаштований в ТзДВ «Волиньавтотранс», ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується його трудовою книжкою від 20.01.1987 НОМЕР_1 , та страхові внески за ОСОБА_1 сплачували роботодавці, що підтверджується довідкою форми ОК-5 відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.31-33, 38-44).

Отже, позивач в період 2017-2020 років був застрахованою особою в системі державного соціального страхування і платником єдиного внеску за ОСОБА_1 у зазначений період були роботодавці.

Відтак, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач у 2017-2020 роках був застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховували та сплачували роботодавці в розмірі не менше мінімального, що виключало обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити підприємницьку діяльність.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності вимог про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 №Ф-6531-55, від 11.12.2019 №Ф-6531-55У, від 11.02.2020 №Ф-6531-55, від 15.06.2021 №Ф-6531-55 та від 15.06.2021 №Ф-6531-55У, а тому позов слід задовольнити повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн, сплачений згідно з квитанцією від 02.02.2021 (а.с.9).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.02.2019 №Ф-6531-55, від 11.12.2019 №Ф-6531-55У, від 11.02.2020 №Ф-6531-55, від 15.06.2021 №Ф-6531-55 та від 15.06.2021 №Ф-6531-55У.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, м.Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій