Справа № 420/1940/22
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1940/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, у якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (структурним підрозділом якого є Управління соціального захисту населення в Суворовському районі), щодо відмови у встановленні на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради поновити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та видати "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни".

Обґрунтування позовних вимог

Позов мотивований тим, що 22 вересня 2000 року під час несення служби з хорони громадського порядку позивач отримав травму (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку), пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, яка сталася при безпосередній участі в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьби зі злочинністю.

28 травня 2014 року госпітальна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_4 оформила Свідоцтво про хворобу № 115/26 стосовно ОСОБА_1 про непридатність до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. У пункті 12 цього свідоцтва про хворобу зазначено: Травма, Так, пов`язана з виконання обов`язків військової служби (підстава: Акт про нещасний випадок № 14 (форма Н-1), затверджений командиром військової частини НОМЕР_3 04.10.2000; Акт розслідування нещасного випадку від 04 жовтня 2000 року; Витяг із службового розслідування по факту отримання травми, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_3, № 63 від 02.10.2000 р.).

18.06.2014 року Медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлено інвалідність 2-ї групи у зв`язку з отриманою травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби строком на 1 рік.

З 01 жовтня 2014 року позивач, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас Збройних Сил України за станом здоров`я, виключений зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення. З 02.10.2014 року перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності, відповідно до Закону № 2262-XII. З 24 жовтня 2014 року взятий на облік як інвалід 2-ї групи «Особа з інвалідністю внаслідок війни» в Управлінні соціального захисту населення в Суворовському районні ДП та СП Одеської міської ради, про що отримав посвідчення серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 2014 року, строком до 01.07.2015 року.

У подальшому термін дії посвідчення інваліда 2-ї групи «Особа з інвалідністю внаслідок війни» в Управлінні соціального захисту населення в Суворовському районні ДП та СП Одеської міської ради неодноразово продовжувався до 01.07.2017 року, до 01.07.2021 року.

22.06.2021 року Медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено безстрокову інвалідність 2-ї групи у зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, та видано Довідку серії 12 ААВ № 479028.

Як зазначає позивач, 30.06.2021 року він звернувся із заявою до Управління соціального захисту населення в Суворовському районні ДП та СП Одеської міської ради про подовження терміну дії посвідчення - безстроково, як інваліду 2-ї групи «Особа з інвалідністю внаслідок війни». Однак, 06.08.2021 року Управління соціального захисту населення в Суворовському районні ДП та СП Одеської міської ради листом (відповіддю) за № 04-Н-З8997-0 повідомило про відсутність підстав для видачі посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни».

25.08.2021 року позивач знову звернувся із заявою до Управління соціального захисту населення в Суворовському районні ДП та СП Одеської міської ради про належний розгляд його звернення так як травму він одержав під час виконання службово-бойових завдань з охорони громадського порядку в м. Одесі. Однак, 16.09.2021 року Управління соціального захисту населення в Суворовському районні ДП та СП Одеської міської ради листом (відповіддю) за № 04-Н-З8997-0 повторно повідомило про відсутність підстав для видачі посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни».

Не погоджуючись із відмовою у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та видачі посвідчення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, позивач посилається на те, що підставами надання статуту особи з інвалідністю внаслідок війни є, зокрема, факти отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки травма отримана ним 22.09.2000 року пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби, то наявні підстави, передбачені частиною 2 статті 7 Закону № 3551-XII для надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Процесуальний рух справи

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

15 лютого 2022 року до суду через канцелярію від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 42-51).

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач вказує на те, що 30.06.2021 року до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся ОСОБА_1 із заявою «Про встановлення статусу інваліда війни». Відповідно до наданої довідки МСЕК від 22.06.2021 року серія 12 ААВ № 479038 позивача визнано особою з інвалідністю, травма якої пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідач посилається на те, що відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа військовослужбовців діючої армії, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків).

Діючою армією називається частина збройних сил держави, залучена до ведення бойових операцій.

Відповідач вказує, що проходження військової служби, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому не може вважатися інвалідом війни особа, інвалідність якої не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій).

Також відповідач посилався на визначення поняття ветеран війни, закріплене в частині першій статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме - це особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. З цих підстав відповідач вважає, що інвалідність Позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій), а тому ОСОБА_1 не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни.

17 лютого 2022 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив (а.с. 52-55).

У відповіді на відзив позивач наполягає на своїх вимогах та доводах позову, оскільки, на його переконання, відповідач їх не спростував.

Позивач знову наполягав на тому, що підставами для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є, зокрема, факти отримання особою інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків. Травма отримана ОСОБА_1 22.09.2000 року пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби, що підтверджує «Акт про нещасний випадок № 14 (форма Н-1), затверджений командиром військової частини НОМЕР_3 полковником ОСОБА_2 від 04.10.2000 року; Акт розслідування нещасного випадку від 04 жовтня 2000 року; Витяг із службового розслідування по факту отримання травми військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 начальником фінансової служби старшим лейтенантом ОСОБА_1 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_3 полковником ОСОБА_2., № 63 від 02.10.2000 р», довідка Медико- соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 731356.

Отже, на переконання позивача, наявні підстави, передбачені частиною 2 статті 7 Закону № 3551-XII, для надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Інші заяви по суті справи учасниками справи також не надавались, додаткові докази не надходили.

З урахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу, з якої звільнений за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом командувача Національної гвардії України від 16.06.2014 № 24 о/с у запас Збройних Сил України.

З 01 жовтня 2014 року позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення.

Згідно Довідки до акта огляду Медико-соціальною експертною комісією №731356 від 18 червня 2014 року, при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено друга група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. Інвалідність встановлена на строк до 01.07.2015 року (а.с. 8).

Згідно Довідки до акта огляду Медико-соціальною експертною комісією №479038 від 23 червня 2021 року, при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено друга група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. Інвалідність встановлена безстроково (а.с. 9).

Як особі з інвалідністю другої групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, Суворовським управлінням соціального захисту населення ДП та СП Одеської міської ради видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 , дата видачі 24 жовтня 2014 року, строком дій до 01.07.2015 року (а.с. 10).

12 червня 2015 року Суворовським управлінням соціального захисту населення ДП та СП Одеської міської ради видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 зі строком дій до 01.07.2017 року (а.с. 11).

26 червня 2019 року Суворовським управлінням соціального захисту населення ДП та СП Одеської міської ради видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 зі строком дій до 01.07.2021 року (а.с. 12).

На звернення позивача від 30 червня 2021 року щодо подовження дії посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни», Управління соціального захисту населення в Суворовському районні Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради листом від 06 серпня 2021 року вих. №04-н-38997-о повідомило про таке. Під час несення служби з охорони громадського порядку позивач отримав закриту черепно-мозгову травму, яка призвела до інвалідності. Надані документи не відповідають вимогам пункту 1 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не можуть бути підставою для видачі посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни» (а.с. 25-26).

25 серпня 2021 року позивач повторно звернувся до Управління соціального захисту населення в Суворовському районні Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою, у якій просив розглянути по суті його звернення від 30 червня 2021 року щодо подовження дії посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни», оскільки він отримав травму під час виконання службово-бойових завдань з охорони громадського порядку в м. Одеса та підпадає під дію п. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 24).

На звернення позивача на урядову «гарячу лінію» від 09.09.2021 року №НА-13052481 щодо встановлення статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради надано ОСОБА_1 відповідь листом від 16 серпня 2021 року вих. №04-Н-38997/3-угл.

Згідно змісту наданої відповіді, позивачу повідомлено, що оскільки травма отримана ним під час виконання обов`язків військової служби, а не службових обов`язків, то для встановлення статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» немає підстав.

Також позивачу повідомлено, що термін дії посвідчення «Інвалід війни» серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 2014 року, яке було видане помилково на підставі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 18.06.2014 року серія №731356, згідно з якою позивача вперше визнано особою з інвалідністю ІІ групи, травма якої пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, з подальшим його подовженням, завершився 01.07.2021 року. Підстави для видачі безтермінового «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» на підставі довідки до акту огляду Медико-соціальною експертною комісією №479038 від 22.06.2021 року відсутні (а.с. 27-28).

Вважаючи своє право порушеним діями відповідача щодо відмови у встановленні статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» та видачі відповідного посвідчення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шановливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Статтею 4 Закону №3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначений статтею 7 Закону №3551-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідача щодо встановлення статусу на підставі Довідки до акта огляду Медико-соціальною експертною комісією №479038 від 23 червня 2021 року), до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

4) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних: у районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання;

5) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;

6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;

7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах;

8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941-1945 років і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи;

10) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - Революція Гідності), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року.

11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

12) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

13) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

14) осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

15) осіб, залучених до конфіденційного співробітництва з розвідувальними органами України і які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання своїх завдань на тимчасово окупованій території України, у районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, або на інших територіях, де в період виконання цих завдань велися бойові дії.

Аналіз вищенаведеної норми Закону свідчить про те, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час.

Отже, для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців; По-друге, те що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Щодо першої ознаки, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу та звільнений за станом здоров`я у запас Збройних Сил України.

Отже, позивач відповідає першій обов`язковій ознаці.

Щодо наявності другої ознаки, суд зазначає, що для надання особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до вищенаведених норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідною є наявність таких умов як отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Віднесення особи до «Осіб з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до ст. 7 Закону № 3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього ж Закону та передбачає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 листопада 2020 року по справі №1140/2362/18.

Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни» за змістом Закону № 3551-XII є те, що наданню особі такого статусу передує доведення факту безпосередньої участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2014 року госпітальна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_4, за розпорядженням начальника управління Південного територіального командування внутрішніх військ МВС України, оформила Свідоцтво про хворобу № 115/26 стосовно ОСОБА_1 , про непридатність до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

У пункті 12 «Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва» вказано: «… Травма, Так, пов`язана з виконання обов`язків військової служби (підстава: Акт про нещасний випадок № 14 (форма Н-1), затверджений командиром військової частини НОМЕР_3 04.10.2000; Акт розслідування нещасного випадку від 04 жовтня 2000 року; Витяг із службового розслідування по факту отримання травми, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_3, № 63 від 02.10.2000 р.)…» а.с. 13-16).

До матеріалів справи позивачем надано:

Акт про нещасний випадок № 14 (форма Н-1), затверджений командиром військової частини НОМЕР_3 04.10.2000, відповідно до якого 22 вересня 2000 року 20 год. 25 хв. стався нещасний випадок зі старшим лейтенантом ОСОБА_1 . Вид події: отримання черепно мозкової травми, багаточисленні спадини обличчя та голови у вигляді гематом. Причини: напад невідомих осіб. Висновок: нещасний випадок стався в період проходження військової служби при виконанні служби з охорони громадського порядку (а.с. 17-19);

Акт розслідування нещасного випадку, що стався 22 вересня 2000 року 20 год. 25 хв., складений 04 жовтня 2000 року Комісією військової частини НОМЕР_3. Причини нещасного випадку: протиправні дії інших осіб. Висновок Комісії: нещасний випадок стався в період проходження військової служби при виконанні служби з охорони громадського порядку (а.с. 20-21);

Витяг із службового розслідування по факту отримання травми військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 - начальником фінансової служби старшим лейтенантом ОСОБА_1 , затверджений командиром військової частини НОМЕР_3, від 02.10.2000 року № 63. Висновок: Так 22 вересня 2000 року отримана старшим лейтенантом ОСОБА_1 травма (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозгу) пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, яка сталася при безпосередній участі в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьби зі злочинністю (а.с. 22-23).

З наведених матеріалів справи вбачається, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні поточних обов`язків військової служби у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю саме внаслідок війни.

При цьому, суд зауважує, що позивач проходив військову службу та не відносився до осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, отже помилковими є його вимоги щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (структурним підрозділом якого є Управління соціального захисту населення в Суворовському районі), щодо відмови у встановленні на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради поновити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №3551-XII, ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 затверджене Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, згідно пункту 2 якого, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації. "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого", "Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина (пункт 7).

Враховуючи, що позовні вимог про видачу "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" є похідними від вимог про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, а отже також не підлягають задоволенню

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач був звільнений від сплати судового збору та враховуючи відмову у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255-258, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (; 65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2Д).

Суддя О.В. Глуханчук