Справа № 200/1008/22
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року Справа№200/1008/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення від 16 серпня 2021 року № 264, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

18 січня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 серпня 2021 року № 264 про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 11 серпня 2021 року про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу роботи за Списком № 1 періоди роботи з 26 липня 1979 року по 31 жовтня 1979 року, з 03 лютого 1979 року по 18 травня 1980 року, з 07 липня 1982 року по 26 серпня 1983 року на посаді «скловара» в Костянтинівському Заводі «Скловиробів» ім.13 розстріляних робітників, з 26 липня 1984 року по 27 липня 1987 року на посаді «формувальника заливальника, який приймає участь у литті» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 23 вересня 1987 року по 01 квітня 1988 року на посаді «прохідника підземного» в Шахтоуправлінні «Курахівське», з 09 липня 1992 року по 10 вересня 1993 року на посаді «формувальника машинного формування який приймає участь у литті» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури та з 24 квітня 2000 року по 18 грудня 2000 року на посаді «Формувальника машинного формування» в ТОВ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», а також період служби в армії з 20 травня 1980 року по 07 травня 1982 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач, у зв`язку з досягненням пенсійного віку, 11 серпня 2021 року звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте, вказує позивач, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 264 від 16 серпня 2021 року йому було відмовлено в призначенні пенсії з підстав недостатності пільгового стажу роботи.

Так, зазначає позивач, до його пільгового стажу не було зараховано періоди його роботи з 26 липня 1979 року по 31 жовтня 1979 року, з 03 лютого 1979 року по 18 травня 1980 року, з 07 липня 1982 року по 26 серпня 1983 року на посаді «скловара» в Костянтинівському Заводі «Скловиробів» ім. 13 розстріляних робітників, з 26 липня 1984 року по 27 липня 1987 року на посаді «формувальника заливальника, який приймає участь у литті» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 23 вересня 1987 року по 01 квітня 1988 року на посаді «прохідника підземного» в Шахтоуправлінні «Курахівське», з 09 липня 1992 року по 10 вересня 1993 року на посаді «формувальника машинного формування який приймає участь у литті» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури та з 24 квітня 2000 року по 18 грудня 2000 року на посаді «Формувальника машинного формування» в ТОВ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», а також період служби в армії з 20 травня 1980 року по 07 травня 1982 року.

Рішення відповідача, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки спірні періоди роботи та військової служби підтверджується записами в його трудовій книжці та наданими відповідачу додатковими довідками та документами.

У зв`язку із чим просив задовольнити його позовні вимоги.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не погодившись із позовними вимогами, надало до суду відзив на позов ОСОБА_1 , в якому заперечивши проти задоволення позову зазначило, що позивач з 21.11.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності.

11.08.2021 позивач звернувся із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

16.08.2021 Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області, який опрацьовував заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії з тих підстав, що при розгляді наданих позивачем документів останнім встановлено, що страховий стаж позивача складає 22 роки 1 місяць 16 днів. Тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення від 16.08.2021 №264 про відмову в переведенні та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, зазначає Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, відповідачу не зараховані до пільгового стажу періоди його роботи з 26.07.1979 по 31.10.1979, з 03.12.1979 (а не з 03.02.1979 як помилково зазначив позивач) по 18.05.1980, з 07.07.1982 по 26.08.1983, з 26.07.1984 по 27.07.1987, з 09.07.1992 по 10.09.1993, з 24.04.2000 по 18.02.2000, оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів, що він працював у спірні періоди у пільгових умовах повний робочий день, тому у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області були відсутні підстави для зарахування їх до пільгового стажу за Списком №1.

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року суд, задовольнивши клопотання позивача, залучив до участі у цій справі, як співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Розгляд адміністративної справи розпочав спочатку.

Ухвалою від 12 липня 2022 року суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надати суду протокол розрахунку стажу ОСОБА_1 , який був сформований при вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі його заяви від 11.08.2021.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не надало.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку із чим суд розглядає дану адміністративну справу на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 № 259 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні.

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України від 18.05.2022, затвердженим Верховною Радою України (законопроекти №7389 та №7390), продовжено строк дії воєнного стану із 25 травня 2022 на 90 діб (тобто до 23 серпня 2022).

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 4-5).

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи та пояснень сторін, з 21.11.2017 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності.

11.08.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою, яка була зареєстрована за № 3748 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком (а.с. 78).

Рішенням від 16.08.2021 року № 264 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, опрацювавши заяву позивача за принципом екстериторіальності, відмовило позивачу в переході на пенсію за віком з підстав недостатньої кількості страхового стажу.

Трудова книжка серії НОМЕР_2 від 12.05.1961, що видана на ім`я ОСОБА_1 , має, поряд з іншими, наступні записи:

- 26.07.1979 позивача прийнято до цеху № 1 на дільницю приготування скломаси скловаром третього розряду до Костянтинівського заводу скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників;

- 31.10.1979 позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії;

- 03.12.1979 позивача прийнято до цеху № 1 на приготування скломаси скловаром третього розряду до Костянтинівського заводу скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників;

- 18.05.1980 позивача звільнено у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії;

- 07.07.1982 позивача прийнято до цеху № 1 на дільницю приготування скломаси, скловаром третього розряду;

- 26.08.1983 позивача звільнено у зв`язку з відбуванням на навчання;

- 26.07.1984 позивача прийнято до механічного цеху формувальником-заливником третього розряду до Костянтинівського заводу Високовольтної апаратури;

- 27.07.1987 позивача звільнено за власним бажанням;

- 23.09.1987 позивача прийнято на посаду помічника учня прохідника підземного в Шахтоуправління «Курахівське»;

- 29.01.1988 року позивачу присвоєно четвертий розряд прохідника;

- 01.04.1988 позивача звільнено за власним бажанням;

- 03.02.1992 позивача прийнято на посаду учня фрезеровщика механічної дільниці на Костянтинівській завод високовольтної апаратури;

- позивача переведено формувальником механічного формування дільниці, яка приймає участь в литті третього розряду механічної дільниці;

-10.09.1993 позивача звільнено з посади з підстав виїзду;

- 24.04.2000 позивача прийнято на посаду формувальника машинного формування в ТОВ «Костянтинівській завод високовольтної апаратури»;

- 18.12.2000 позивача звільнено за власним бажанням (а.с. 7-17).

Військовим квитком серії НОМЕР_3 , що виданий на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується, що останній, зокрема, в період з 20.05.1980 по 03.05.1982 проходив строкову військову службу (а.с. 18).

Архівними довідками від 02.06.2021 № 05-07-07/426 та 05-07-07/427, підтверджується пільговий характер роботи за Списком № 1 на посаді скловара в Костянтинівському заводі ім. 13-ти розстріляних робітників з 26.07.1979 по 31.10.1979, з 03.02.1979 по 18.05.1980 та з 07.07.1982 по 26.08.1983 (а.с. 19, 20).

Архівні довідки від 06.07.2021 року містять відомості про заробіток позивача в період його роботи на Костянтинівському заводі скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників з липня 1982 року по серпень 1983 року, з грудня 1979 року по травень 1980 року, з липня 1979 року по листопад 1979 року (а.с. 21,22,23).

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.08.2021 № 272 підтверджується період роботи позивача з 23.09.1987 по 30.09.1987 та виконання ним гірничих робіт з видобування вугілля підземним способом на посадах: учня прохідника підземного на дільниці ПР-1, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1, навчання на прохідника підземного, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1, учня прохідника підземного, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1, прохідника підземного 4 розряду на дільниці, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1 (а.с. 24).

Довідка від 03.08.2021 № 212 містить відомості про реорганізацію шахти «Курахівська» в період з 01.07.1959 по 07.07.2020 (а.с. 26).

Як встановлено судом на підставі розрахунку стажу позивача до пільгового стажу його роботи не зараховано періоди роботи з 26 липня 1979 року по 31 жовтня 1979 року, з 03 грудня 1979 року по 18 травня 1980 року, з 07 липня 1982 року по 26 серпня 1983 року, з 26 липня 1984 року по 27 липня 1987 року, з 25 вересня 1987 року по 12 листопада 1987 року, з 27 листопада 1987 року по 30 листопада 1987 року, з 24 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року, з 20 січня 1988 року по 28 січня 1988 року, з 03 лютого 1992 року по 10 вересня 1993 року та з 24 квітня 2000 року по 18 грудня 2000 року на посаді, а також період строкової військової служби в армії з 20 травня 1980 року по 07 травня 1982 року (а.с. 51-52).

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Не погодившись з відмовою у переході на пенсію за віком позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом раніше, позивачем для призначення пенсії на пільгових умовах, окрім трудової книжки, були надані документи, що підтверджують факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за спірні періоди свідчать про зайнятість останньої за відповідними посадами. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботі особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтверджень документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Професія «скловара» віднесена до Списку № 1 розділ XV «Скляне та фарфорово-фаянсове виробництво» підрозділ 1 відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.081956 року.

Професія «Прохідника підземного» віднесена до Списку № 1 Розділ 1 підрозділ 1 відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956.

Професія «формувальника який приймає участь у литті» передбачена Списком № 1 розділ XI «Металообробка», розділ 1 «Ливарницьке виробництво», пункт «а» відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року та Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, Розділ XI Розділ 1 Підрозділ «а», код посади 1110100а-19430.

Крім того суд зазначає, що професія «формувальника машинної формовки» віднесена до Списку № 2 а не до Списку № 1, як на то вказує позивач, розділ 21500000 «XIV «Металообробка», пункт 1 «Ливарне виробництво» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року код посади 2150100а-19411.

Крім того суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що період його військової служби тривав з 20.05.1980 по 03.05.1982 року, а не по 07.05.1982 року, 07.05.1982 року відповідно до запису, що міститься в його військовому квитку серія НОМЕР_3 , позивача зобов`язано прибути до Костянтинівського ОМВК Донецької області та стати на військовий облік.

За таких обставин, суд доходить висновку про неправомірність не зарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи на пільгових умовах за Списком № 1: з 26 липня 1979 року по 31 жовтня 1979 року, з 03 грудня 1979 року по 18 травня 1980 року, з 07 липня 1982 року по 26 серпня 1983 року на посаді скловара в Костянтинівському заводі «Скловиробів» ім. 13-ти розстріляних робітників, з 26 липня 1984 року по 27 липня 1987 року, на посаді формувальника-заливника, який приймає участь у литті в ТОВ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», з 25 вересня 1987 року по 12 листопада 1987 року, з 27 листопада 1987 року по 30 листопада 1987 року, з 24 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року, з 20 січня 1988 року по 28 січня 1988 року на посаді прохідника підземного в Шахтоуправлінні «Курахівське», з 09 липня 1992 року по 10 вересня 1993 на посаді формувальника машинного формування, який приймає участь у литті в ТОВ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», період строкової військової служби в армії з 20 травня 1980 року по 07 травня 1982 року, а також періоду роботи на пільгових умовах за Списком № 2 з 24 квітня 2000 року по 18 грудня 2000 року на посаді формувальника машинного формування в ТОВ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури».

Поряд з цим, суд вважає також неправомірним не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області до пільгового стажу позивача період його служби в армії з 20.08.1980 по 03.05.1982, оскільки час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

18.05.1980 позивач був звільнений з посади скловара третього розряду з Костянтинівського заводу скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників у зв`язку з призовом на військову службу, в якій прослужив з 20.05.1980 по 03.05.1982.

Відповідно до ч. 1ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто враховуючи, що позивач на момент призову на військову службу працював за професією скловара третього розряду та був звільнений саме з підстави призову на військову службу, період його служби в армії також повинен бути зарахований до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком за Списком №1.

Суд також зазначає, що позивачем для призначення пенсії до управління відповідача була надана копія військового квитка (а.с. 18), проте відповідачем відмовлено в зарахуванні періоду проходження служби в армії.

Виходячи з наведеного період проходження служби в Лавах Радянської Армії з 20.05.1980 по 03.05.1982 підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №1.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 8 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, під час розгляду справи та дослідження її письмових доказів та письмових пояснень сторін, судом було встановлено, що періоди роботи позивача на посадах учня прохідника підземного та прохідника підземного в Шахтоуправлінні «Курахівське» з 23.09.1987 по 24.09.1987, з 13.11.1987 по 26.11.1987. з 01.12.1987 по 23.12.1987. з 01.01.1988 по 19.01.1988, з 29.01.1988 по 01.04.1988 зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 1, а також було встановлено, що військова служба позивача тривала з 20.05.1980 по 03.05.1982.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо, зокрема, спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За подання до суду даного позову позивач сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн. (а.с. 31).

Таким чином, враховуючи, що позов судом задоволений частково, проте спірні правовідносини виникли внаслідок неправильних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, суд приходить до висновку, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволенним позовним вимогам в сумі - 850,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд,

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69005, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-б; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3; ) про визнання незаконним та скасування рішення від 16 серпня 2021 року № 264, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 серпня 2021 року № 264 про відмову ОСОБА_1 в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69005, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-б; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 11 серпня 2021 року № 3748 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, зокрема, щодо врахування під час вирішення питання про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 1: з 26 липня 1979 року по 31 жовтня 1979 року, з 03 грудня 1979 року по 18 травня 1980 року, з 07 липня 1982 року по 26 серпня 1983 року на посаді скловара в Костянтинівському заводі «Скловиробів» ім. 13-ти розстріляних робітників, з 26 липня 1984 року по 27 липня 1987 року, року на посаді формувальника-заливника, який приймає участь у литті на посаді формувальника машинного формування в ТОВ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», з 25 вересня 1987 року по 12 листопада 1987 року, з 27 листопада 1987 року по 30 листопада 1987 року, з 24 грудня 1987 року по 31 грудня 1987 року, з 20 січня 1988 року по 28 січня 1988 року на посаді прохідника підземного в Шахтоуправлінні «Курахівське», з 09 липня 1992 року по 10 вересня 1993 на посаді формувальника машинного формування в ТОВ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури», період строкової військової служби в армії з 20 травня 1980 року по 03 травня 1982 року, а також періоду роботи на пільгових умовах за Списком № 2: з 24 квітня 2000 року по 18 грудня 2000 року на посаді формувальника машинного формування в ТОВ «Костянтинівський завод високовольтної апаратури».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69005, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2-б; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 02 серпня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров