Справа № 560/5946/22
Суддя: Драновський Я.В.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5946/22
РІШЕННЯ

іменем України

01 серпня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом виробничо-комерційної фірми "Пілігрим" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №1825/0901 від 21.04.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки не відповідають дійсності, вважає, що ним не було допущено порушень податкового законодавства під час здійснення господарської діяльності.

Висновок відповідача про зберігання позивачем палива у стаціонарній ємності (бочці) ґрунтується на припущеннях контролюючого органу. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, за результатами перевірки встановлено порушення позивачем вимог частини 1 та 9 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-BP, а саме: відсутня ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

На переконання контролюючого органу, до 01.02.2022 (до отримання ліцензії) позивач зберігав пальне без відповідної ліцензії, підтвердження чого є його заява на отримання такої ліцензії, а сам факт придбання позивачем палива не заперечується.

Таким чином, податковий орган діяв правомірно, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також у відзиві на позов відповідач просить розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін у зв`язку зі складністю справи, та з метою з`ясування всіх обставин справи.

Вирішуючи зазначене клопотання, суд враховує, що відповідно до статті 257 КАС України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч.1).

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч.2).

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.4).

Частиною 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що ця справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, предмет даної справи не підпадає під обмеження, які визначені ст.257 КАС України, тому в задоволенні вказаного клопотання необхідно відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив та додаткові пояснення, де вказує на необґрунтованість тверджень відповідача, викладених у відзиві. Зазначає про те, що до отримання ліцензії стаціонарна ємність (бочка) для зберігання пального ним не використовувались.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 12.01.2022 №51-П «Про проведення фактичної перевірки", направлень на перевірку від 12.01.2022 №83-84, посадовими особами відповідача було проведено фактичну перевірку виробничо-комерційної фірми "Пілігрим" з питань здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства під час провадження діяльності, пов`язаної з обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

За результатами перевірки складено акт №309/22-01-09-01/31472109 від 21.01.2022, від підпису акта фактичної перевірки позивач відмовився, про що складено акт від 24.01.2022.

Зазначеним актом фактичної перевірки встановлено порушення позивачем вимог частини 1 та 9 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-BP, а саме: відсутня ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).

В описовій частині акту зазначено, що позивачем в період з 01.04.2020 по 14.01.2021 відповідно до акцизних накладних №17444 від 04.06.2020, №41534 від 04.08.2020, №60839 від 17.09.2020, №79228 від 30.10.2020, №5884 від 23.01.2020, №45022 від 18.05.2021, №55983 від 16.06.2021, №67999 від 17.07.2021 отримано важкі дистиляти з кодом УКТЗЕД на загальну суму 25936,54 літрів до 15°С поставлених від ТОВ «ОККО-Бізнес Партнер» (37693620).

Відповідно до акцизних накладних розвантаження пального відбувалось за адресою: Хмельницька обл., м. Кам`янець-Подільський район, с. Чабанівка, вул. Шляхова 2.

Вказано, що під час перевірки було обстежено територію виробничо-комерційної фірми "Пілігрим", де встановлено наявність бочки (для збереження пального 25 куб.м.).

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №1825/0901 від 21.04.2022 про застосування до позивача штрафної (фінансової) санкції в розмірі 500 000,00 грн.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-BP у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №481/95-BP) встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій у розмірі 500 000 гривень.

Водночас, така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

За змістом частини восьмої статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною тридцять четвертою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії документів, перелік яких встановлений частиною тридцять восьмою цієї статті.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження (частина сорок четверта статті 15 Закону №481/95-ВР).

При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).

Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема: зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Однак, Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв.

Тому, на думку суду, застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

Закон №481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 у справі №540/4291/20 застосував норми статей 15, 17 Закону №481/95-ВР у подібних правовідносинах у системному зв`язку із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України і дійшов до висновку, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального).

Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу.

Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального має ознаки, які згідно з нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлені як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального.

Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Аналогічний висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 29 червня 2022 року у справі №200/11016/20-а.

Відповідач обґрунтовує правомірність застосування до позивача штрафної санкції наявність у нього пального до отримання ліцензії, однак, враховуючи наведений вище правовий висновок Верховного Суду, а також не встановлення цієї обставини безпосередньо під час проведення фактичної перевірки, суд вважає такий висновок безпідставним.

Крім того, навіть на час проведення перевірки фактично встановлено лише наявність стаціонарної ємності (бочки) для зберігання палива, відомості ж про наявність в ній пального і його кількості в акті відсутні. Тобто, встановлено лише можливість зберігання позивачем пального в стаціонарній ємності.

Суттєвим в цій справі, на думку суду, є те, що фактична перевірка відповідачем проводилася у січні 2022 року, у той час коли порушення нібито мало місце у період 01.04.2020-14.01.2021. Тобто, перевірка не виявила безпосереднього факту зберігання пального у період 01.04.2020-14.01.2021, зробивши такий висновок виключно на підставі документів.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "ПС" №1824/0901 від 22.04.2022 є протиправним та його слід скасувати.

Суд враховує положення пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, встановлено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області форми "С" №1825/0901 від 21.04.2022.

Стягнути на користь виробничо-комерційної фірми "Пілігрим" 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Виробничо-комерційна фірма "Пілігрим" (вул. Шляхова, 2, с. Чабанівка, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область, 32383 , ідентифікаційний номер - 31472109)
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя Я.В. Драновський