Справа № 140/3789/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3789/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про визнання протиправними відмов та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач ) звернулася в суд з позовом (нова редакція від 12.05.2022, а.с. 30-37) до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради (далі відповідач) про визнання протиправними відмов у продовженні дії дозволу №47 від 01.08.2005 на розміщення зовнішньої реклами двостороннього рекламного щита розміром 1,0 м 2,0 з підсвічуванням за адресою: АДРЕСА_1 до 31.08.2022; дозволу №430 від 01.07.2007 на розміщення зовнішньої реклами двостороннього рекламного щита розміром 3,0 м 6,0 з підсвічуванням за адресою: АДРЕСА_2 до 31.08.2022; дозволу №70 від 14.04.2008 на розміщення зовнішньої реклами двостороннього рекламного щита розміром 3,0 м 6,0 з підсвічуванням за адресою: АДРЕСА_3 до 31.08.2022; зобов`язання продовжити дію вказаних дозволів на розміщення зовнішньої реклами до 31.08.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як суб`єкту господарювання були надані: дозвіл №47 від 01.08.2005 на розміщення зовнішньої реклами двостороннього рекламного 31.08.2022; дозвіл №430 від 01.07.2007 на розміщення зовнішньої реклами двостороннього рекламного щита розміром 3,0 м 6,0 з підсвічуванням за адресою: АДРЕСА_2 ; дозвіл №70 від 14.04.2008 на розміщення зовнішньої реклами двостороннього рекламного щита розміром 3,0 м 6,0 з підсвічуванням за адресою: АДРЕСА_3 .

В квітні позивач отримала з Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради два листи, якими було відмовлено у продовженні дії вказаних дозволів.

ОСОБА_1 вказує, що вона, як багатодітна мати була змушена у зв`язку із запровадженням воєнного стану в державі 24.02.2022 разом зі своєю сім`єю залишити територію України. Ця обставина вплинула на те, що позивач невчасно проплатила орендну плату за користування земельними ділянками, на яких знаходяться рекламні засоби.

Позивач вказує, що воєнний стан в державі та карантин, встановлений пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, як надзвичайні події - форс-мажор сприяли тому, що вона не встигла вчасно здійснити певні дії, передбачені Порядком розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громад», затвердженим рішенням Виконавчого Комітету Луцької міської Ради від 19.02.2020 №96-1. В результаті чого, і були порушені права позивача на продовження дозволів з користування рекламними засобами.

Крім того, позивач зазначає, що рахунок на сплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів за лютий 2022 року вона фактично отримала на свою електронну пошту лише 29.03.2022, а тому ніяк не могла внести плату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів за лютий місяць раніше вказаної дати.

Позивач, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №314 №18.03.2022 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану»,Закон України від 03.03.2022 №2118-ХІ «Про винесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» та частину 2-1 статті 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» №2806-IV від 06.09.2005, що вказані дозволи автоматично продовжуються на невизначений наразі час.

З врахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 30.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У поданому відзиві на позов відповідач позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що Порядок продовження уже діючих дозволів на встановлення засобів зовнішньої реклами визначено рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.02.2020 № 96-1 «Про Порядок розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади». Зазначене рішення є загальнодоступним та розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради за посиланням https://www.lutskrada.gov.ua/documents/pro-poryadok-rozmishchennya-zovnishnoi-reklami-na-teritorii-lutskoi-miskoi-teritorialnoi-gromadi-2184068.

Разом з тим, позивач формує позивні вимоги наступним чином: «визнати протиправною відмову Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради у продовженні дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №47 від 01.08.2005, №430 від 01.01.2007 та №70 від 10.04.2008».

Зазначив, що таким формулюванням позовних вимог позивач порушила приписи частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині належного формування змісту позовних вимог.

Зокрема, вимога «визнати протиправною відмову у продовжені дії дозволів на встановлення зовнішньої реклами» є неконкретною та не дозволяє департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами, як робочому органу Луцької міської ради з питань регулювання діяльності з розміщення реклами на території Луцької міської територіальної громади, визначити порядок дій відповідно до повноважень, передбачених Порядком розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади, а також встановити умови, згідно з якими Позивач бажає продовжити дії оспорюваних дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Як наслідок, порушуються приписи статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Інші заяви по суті спору та заяви про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходили.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 надано дозволи на розміщення зовнішньої реклами:

- №47 (двосторонній рекламний щит розміром 1,0 м х 2,0 м, з підсвідчуванням на вул.Федорова, 5, м.Луцьк) виданий 01.08.2005 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.07.2005 №236, строк дії якого продовжено до 01.05.2022;

- № 430 (двосторонній рекламний щит розміром 3,0 м х 6,0 м з підсвічуванням на вул. Ковельській, 149, м.Луцьк) виданий 01.01.2007 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 21.12.2006 №671-1, строк дії якого продовжено до 01.04.2022;

- № 70 (двосторонній рекламний щит розміром 3,0 м х 6,0 м на вул. Конякіна, 17, м.Луцьк) виданий 10.04.2008 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 10.04.2008 №234-4, строк дії якого продовжено до 01.05.2022.

На заяву позивача від 09.03.2022 (опис передачі документів №П22360) щодо продовження строку дії дозволу №47 від 01.08.2005 на розміщення зовнішньої реклами (двосторонній щит розміром 1,0 м х 2,0 м на вул.Федорова, 5), Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради листом повідомив позивача, що згідно з інформацією, наданою КП «Луцькреклама» від 31.03.2022 №101-24-01-05/1/43 у ФОП ОСОБА_1 існує заборгованість з оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами в розмірі 31077,39 грн. На виконання вимог п. 2.24.3 Порядку розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 19.02.2020 №96-1, згідно яких строк дії дозволу не продовжується, якщо у розповсюджувача існує заборгованість з оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами за чинним договором укладеним з КП «Луцькреклама», строк дії дозволу №47 від 01.08.2005 (двосторонній рекламний щит розміром 1,0 м х 2,0 м на вул.Федорова, 5) не продовжено. Також попереджено про демонтаж рекламних конструкцій.

Крім того, Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради листом повідомив позивача, що заяви від 07.04.2022 щодо продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №430 від 01.01.2007 (опис передачі документів №П24885), №70 від 10.04.2008 (опис передачі документів №П24880) подані до робочого (дозвільного) органу з порушенням термінів звернення.

Відповідно до пункту 29 Типових правил розміщенню зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 (зі змінами) строк дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається розповсюджувачем зовнішньої реклами, не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу. Строк дії поданих дозволів до 01.04.2022 та до 01.05.2022.

Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №430 від 01.01.2007 (двосторонній рекламний щит розміром 3,0 м х 6,0 м на вул. Ковельській, 149), №70 від 10.04.2008 (двосторонній рекламний щит розміром 3,0 м х 6,0 м на вул. Конякіна, 17) та попереджено про їх демонтаж.

Не погоджуючись із таким рішеннями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При цьому зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Абзацом 2 частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 №2806-IV передбачено, що порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 13 пункту 13 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання дозволу на розміщення реклами, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад як повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом.

Представницький орган місцевого самоврядування розглядає та приймає на пленарних засіданнях рішення щодо видачі, переоформлення, анулювання або відмови у видачі документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності протягом місяця з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що повноваження щодо надання дозволу на розміщення реклами, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому, рішення щодо видачі та переоформлення документів дозвільного характеру приймається органом місцевого самоврядування протягом місяця з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

Пунктами 1, 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 (далі Типові правила), встановлено, що ці Правила регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Згідно частини 2 Типових правил дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; а в частині 3 даних Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Типових правил видача (відмова у видачі, переоформленні, видачі дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно пунктів 3 та 5 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган).

Згідно з пунктом 6 Типових правил, до повноважень робочого органу, зокрема, належить, розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії; підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні.

Відповідно до пункту 45 Типових правил контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

З аналізу вищевказаних приписів слідує, що робочий орган виконавчого органу здійснює підготовку проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні. При цьому, контроль за виконанням повноважень робочого органу здійснює безпосередньо виконавчий орган, до повноважень якого належить прийняття рішення про надання дозволу чи про відмову у його наданні.

У відповідності до наведених вимог Законів України «Про рекламу», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», на підставі наведених Типових правил №2067, в межах повноважень, визначених ст. 26 та 27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 96-1 від 19.02.2020 затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади (надалі - Порядок). Також даним рішенням на КП «Луцькреклама» покладено функції уповноваженої особи за проведенням необхідних заходів щодо припинення порушень розміщення зовнішньої реклами та забезпечення організації проведення демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів. Крім того, 25.09.2019 Луцька міська рада прийняла рішення № 63/44 «Про Концептуальні основи порядку розміщення та розвитку зовнішньої реклами у місті Луцьку» (надалі - Концептуальні основи). Вказані рішення, Порядок та Концептуальні основи пройшли процедуру регуляторного узгодження у відповідності до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» і є чинним, а тому на підставі ст. 144 Конституції України та ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов`язковим до виконання усіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Пунктом 1.1. Порядку визначено, що розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади регулює відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади та визначає процедуру видачі (відмови у видачі) дозволу на розміщення зовнішньої реклами, його анулювання, переоформлення, продовження строку дії та внесення змін, визначає механізм сплати за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, вимоги до розміщення зовнішньої реклами та процедуру здійснення демонтажу, обліку, зберігання демонтованих засобів зовнішньої реклами, а також процедуру здійснення контролю за дотриманням цього Порядку.

Порядок є обов`язковим для виконання всіма учасниками рекламної діяльності - юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності.

Порядок розроблено відповідно до законів України «Про рекламу», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», «Про адміністративні послуги», «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 зі змінами (далі - Типові правила), з врахуванням Концептуальних основ порядку розміщення та розвитку зовнішньої реклами в місті Луцьку, затверджених рішенням міської ради.

Зовнішня реклама розміщується на підставі Дозволу та відповідно до цього Порядку та Концептуальних основ (пункт 1.4. Порядку).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку, видача (відмова у видачі), анулювання, переоформлення та продовження строку дії Дозволу, внесення змін у Дозвіл, визнання його недійсним здійснюється відповідно до законів України «Про рекламу», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Типових правил, цього Порядку, з врахуванням Концептуальних основ.

Пунктом 2.24. Порядку урегульовано продовження строку дії Дозволу.

Зокрема, строк дії Дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається розповсюджувачем ЗР робочому органу через адміністратора протягом поточного місяця, не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Дозволу. До заяви додаються: оригінал зареєстрованого Дозволу; письмова згода власника місця або уповноваженого ним органу (особи) на розміщення ЗР на визначений строк, якщо місце перебуває у державній або приватній власності.

Термін, на який продовжується дія Дозволу, визначається робочим органом на строк не менше 3 (трьох) місяців, в залежності від виконання розповсюджувачем ЗР умов укладеного Договору, цього Порядку, Концептуальних основ, Правил благоустрою міста Луцька.

Уповноважена особа не пізніше як за 1 (один) місяць до закінчення строку дії Дозволу подає робочому органу інформацію про стан ЗЗР, виконання розповсюджувачем вимог про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами (далі-вимога) та наявність заборгованості.

Строк дії Дозволу не продовжується, якщо у розповсюджувача: існує заборгованість з оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобу ЗР за чинним Договором; не виконано письмову вимогу уповноваженої особи щодо приведення рекламного засобу до вимог Концептуальних основ та Порядку (про невиконання вимоги уповноважена особа інформує робочий орган письмово); відсутня письмова згода власника місця або уповноваженого ним органу (особи) на розміщення ЗР на визначений строк, якщо місце перебуває у державній, або приватній власності.

Процедура продовження строку дії Дозволу (відмова у його продовженні) здійснюється протягом 30 календарних днів з дня подання розповсюджувачем заяви. Робочий орган направляє заявнику через адміністратора примірник Дозволу або лист про вмотивовану відмову у його продовженні. Продовження строку дії Дозволу (відмова у його продовженні) фіксується в журналі реєстрації (підпункти 2.24.1-2.24.4 пункту 2.24 Порядку).

Крім того, приписами частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено місячний строк для прийняття рішення щодо видачі, переоформлення або відмови у видачі документів дозвільного характеру з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

Як встановлено судом, 09.03.2022 позивач звернулася із заявою про продовження строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами №47 від 01.08.2005, термін дії якого продовжено до 01.05.2022.

Відповідач відмовив у продовженні дії вказаного договору на підставі пункту 2.24.3 Порядку у зв`язку з наявністю заборгованості з оплати за тимчасове користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами в розмірі 31077,39 грн.

Наявність вказаної заборгованості позивачем не заперечується. Однак ОСОБА_1 вказує, що оскільки рахунок КП «Луцькреклама» на сплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів за лютий 2022 року надійшов на її електронну адресу 29.03.2022, то до вказаної дати неможливо було внести плати за тимчасове користування.

На думку суду, вказані позивачем обставини не позбавили її права на продовження терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами №47 від 01.08.2005, оскільки отримавши 29.03.2022 рахунок на сплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів за лютий 2022 року, ОСОБА_1 мала можливість оплати такий рахунок та подати повторно заяву на продовження дії вказаного дозволу до 01.04.2022, тобто за один місяць до закінчення строку дії дозволу (01.05.2022).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, позивач звернулася із заявами про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №430 від 01.01.2007 (термін дії якого продовжено 01.04.2022) та №70 від 10.04.2008 (термін дії якого продовжено до 01.05.2022) 07.04.2022 з порушенням термінів звернення, тобто пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволів.

При цьому, суд зауважує, що звертаючись 09.03.2022 із заявою про продовження строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами №47 від 01.08.2005, позивач мала можливість подати у встановлений строк за один місяць до закінчення строку дії дозволів, зокрема, заяву про продовження строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами №70 від 10.04.2008 (термін дії якого продовжено до 01.05.2022), однак таких дій не вчинила.

Суд вважає, що твердження позивача щодо дозвільних документів, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), незалежно від подання або неподання заяв на їх продовження, є продовженими у силу закону на весь період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його закінчення є необґрунтованими та протиправними, з огляду на наступне.

Станом на 01.03.2022 та 01.04.2022 (кінцевий термін подачі заяв на продовження строку дії дозволів №430 від 01.01.2007 та №47 від 01.08.2005, №70 від 10.04.2008 відповідно) не передбачалося обмежень щодо звернень до відповідного органу місцевого самоврядування із вказаними заявами за умови дотримання встановлених правил.

Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради та Центр надання адміністративних послу м.Луцька працювали в штатному режимі. При цьому, сама позивач в позовній заяві вказує, що в кінці лютого та в березні цього року в приміщені ЦНАПу м.Луцька працювали працівники.

Крім того, суд не погоджується з позицією позивача про продовження дії спірних дозволів на період воєнного стану, оскільки Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» така можливість не передбачена.

Безпідставними є також посилання позивача на внесенні зміни до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану, оскільки норми податкового законодавства на спірні правовідносини не поширюються.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про бездіяльність позивача, а саме не подання заяв до органу місцевого самоврядування про продовження терміну дії дозволів за один місяць до закінчення строку дії дозволів.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 18, 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004) системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд вважає дії відповідача обґрунтованими, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про визнання протиправними відмов та зобов`язання вчинити дії.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про визнання протиправними відмов та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк