Справа № 620/3754/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3754/21 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 11.02.2021 № 11 про відмову позивачу у підтвердженні стажу роботи, з 16.04.1986 по 25.01.1994, на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.01.2021 про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, для зарахування до пільгового стажу згідно пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи позивача, з 16.04.1986 по 25.01.1994, на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою від 28.01.2021 про підтвердження стажу роботи та додав копії підтверджуючих документів.

Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення від 11.02.2021 № 11, яким відмовлено позивачу у підтвердженні стажу роботи, з 16.04.1986 по 25.01.1994, на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачем не було вжито всіх належних заходів щодо перевірки та підтвердження факту роботи позивача з 16.04.1986 по 25.01.1994, на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011, та не було запропоновано позивачу усі можливі способи для підтвердження страхового стажу, зокрема, шляхом допиту свідків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про підтвердження стажу роботи та додав копії підтверджуючих документів.

При цьому, підприємство на якому працював позивач - ВАТ «Ніжинське АТП 17406» (Ніжинське автотранспортне підприємство 17406, Ніжинське автотранспортне підприємство 24011) було ліквідоване, тому розгляд питання про призначення пенсії позивачу та зарахування періоду роботи позивача, з 16.04.1986 по 25.01.1994, на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011, відбувався на підставі поданих ним архівних довідок.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно архівних довідок виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 16.07.2020 № Л.-96-2, № Л.-96-3, № Л.-96-4, № Л.-96-5 міститься інформація про нараховану позивачу заробітну плату за період з квітня 1986 року по грудень 1994 рік.

Відповідно до архівної довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 16.07.2020 № Л.-96-1 з наказів по особовому складу ВАТ «Ніжинське АТП 17406» (Ніжинське автотранспортне підприємство 17406, Ніжинське автотранспортне підприємство 24011) наявна інформація про посади, які позивач займав у вказаний період, а також записи про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за 1986, 1993 роки. Крім того, вказано, що у наказах про надання відпусток за 1986-1993 роки ОСОБА_1 зазначена посада - водій автобуса ЛіАЗ автоколони № 1.

Відповідно до архівної довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 16.07.2020 № Л.-96-7 в архівному фонді ВАТ «Ніжинське АТП 17406» (Ніжинське автотранспортне підприємство 17406, Ніжинське автотранспортне підприємство 24011) у наказах з особового складу за 1986 -1994 не зазначено про те, що позивач здійснював перевезення пасажирів у межах міста.

Вказане слугувало підставою для відмови позивачу у підтвердженні та зарахуванні стажу роботи за вказаний період.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1, 2 зазначеного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В свою чергу, як вірно зауважено судом першої інстанції, відповідачем не було вжито всіх належних заходів щодо перевірки та підтвердження факту роботи позивача з 16.04.1986 по 25.01.1994, на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011, та не було запропоновано позивачу усі можливі способи для підтвердження страхового стажу, зокрема, шляхом допиту свідків.

При цьому, вищевказаним порядком прямо передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

При цьому, відповідач і у відзиві на позовну заяву і у своїй апеляційній скарзі як на підставу невчинення відповідних дій щодо отримання показань свідків зазначає про те, що оскільки Порядком №18-1 передбачено запрошення та опитування свідка для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, тому запрошення свідків, з якими працював позивач в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011 не є можливим.

Вказані доводи колегія суддів оцінює критично, з огляду на те, що відповідачем не доведено, що підприємство на якому працював позивач розташовано на тимчасово окупованій території і можливість допиту таких свідків позивачу не запропонована.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку для з`ясування вказаних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, в тому числі, запропонувати йому надати інформацію щодо щонайменше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Проте, жодних дій відповідачем для з`ясування усіх обставин спірного питання не вчинено.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову способом визначеним в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції була надана належна оцінка усім доводам відповідача, в свою чергу апеляційна скарга не містить нових доводів які б спростовували висновки суду першої інстанції висловлені в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.В. Чаку