Справа № 260/2489/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 260/2489/21

адміністративне провадження № К/990/20109/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №260/2489/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Закарпатського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування наказів, запису, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Закарпатського окружного адміністративного суду, в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати накази ТУ ДСА України в Закарпатській області № 19/01-05 від 30 квітня 2021 року «Про внесення змін до структури та штатної чисельності апарату Закарпатського окружного адміністративного суду» та наказ голови ЗОАС від 30 жовтня 2021 року №35/о «Про введення в дію структури та змін до штатного розпису суду»;

- визнати протиправними та скасувати накази ТУ ДСА України в Закарпатській області № 59/03-08 «Про звільнення заступника керівника апарату ЗОАС» та наказ керівника апарату ЗОАС ОСОБА_2 від 31 травня 2021 року №68/К «Про оголошення наказу ТУ ДСА України в Закарпатській області №59/03-08 «Про звільнення заступника керівника апарату ЗОАС»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника апарату Закарпатського окружного адміністративного суду з 1 червня 2021 року;

- стягнути із Закарпатського окружного адміністративного суду середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 червня 2021 року до дня ухвалення судового рішення;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області та Закарпатського окружного адміністративного суду моральну шкоду в розмірі по 50 000 гривень з кожного відповідача;

- визнати діяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області та Закарпатського окружного адміністративного суду, що полягає у прийнятті незаконних рішень протиправною;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України та Закарпатський окружний адміністративний суд ввести до штату Закарпатського окружного адміністративного суду посаду заступника керівника апарату суду та призначити на посаду заступника керівника апарату Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 ;

- рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області (вул. Загорська, 30, м. Ужгород, ), Закарпатського окружного адміністративного суду (вул. Загорська, 30, м. Ужгород, ) про визнання протиправними та скасування наказів, запису, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 27 липня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №260/2489/21 й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо того, хто вправі розглядати та виносити рішення про скорочення (звільнення) посади заступника керівника апарату суду; які нормативно-правові акти є обов`язковими до виконання для начальника ТУ ДСА під час скорочення (звільнення) з посади заступника керівника апарату суду; хто вправі запроваджувати зміни в організації виробництва і праці в судах; хто є роботодавцем для заступника керівника апарату суду; порядок розірвання трудових відносин із заступником керівника апарату суду та порядок видачі трудової книжки заступнику керівника апарату суду. Також, позивачка вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо правомірності та/або неправомірності звільнення заступника керівника апарату суду без розірвання трудових відносин з роботодавцем, судом. Проте, чіткого переліку норм права, які потребують такого висновку позивачка не зазначила, що в свою чергу, не є належним обґрунтуванням підстав звернення до суду касаційної інстанції, у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що, що хоча структура апарату конкретного суду розробляється на підставі типової структури апарату апеляційного і місцевого суду, затвердженої ДСА, однак при цьому підлягають врахуванню наявні фактичні особливості організаційного забезпечення діяльності суду і внесені змін до структури і штатної чисельності апарату ЗОАС, що оспорюються позивачкою у справі, що розглядається, не суперечать чинному законодавству, оскільки обов`язкова наявність у штаті посади заступника керівника апарату місцевого суду законом прямо не передбачена і виведення такої відбулося з урахуванням конкретних обставин у межах видатків на утримання відповідного суду, як це передбачено частиною сьомою статті 155 Закону № 1402-VIII.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки приписами частини четвертої статті 155 Закону № 1402-VIII встановлено, що керівника апарату місцевого суду, його заступника призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади начальник відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України, скеровуючи до ТУ ДСА лист-погодження від 26 травня 2021 року № 186/21 щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади заступника керівника апарату суду, голова ЗОАС діяв у відповідності до наданих йому законом повноважень.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності постанови Верховного Суду у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, або незастосування такого висновку, за відсутності вмотивованих аргументів, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Відтак, з огляду на зазначене, посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження є безпідставним.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом попередньої інстанції судове рішення ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №260/2489/21.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №260/2489/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Закарпатського окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування наказів, запису, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду