Справа № 807/125/18
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 807/125/18 пров. № А/857/8414/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Рибачука А.В.,

представника позивача Сочки В.І.,

представника відповідача Пекара В.,

представника третьої особи Козакової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Ужгородської міської ради, Приватного підприємства «Закарпатінвестбуд» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатбудпостач», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЦА Україна» до Ужгородської міської ради, третя особа Приватне підприємство «Закарпатінвестбуд», Державне підприємство «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про визнання дій протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення 05.04.2022 року, 09:00 год,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 15.04.2022 року,

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Закарпатбудпостач», ТзОВ «ФЦА Україна» звернулися в суд з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа ПП «Закарпатінвестбуд», Державне підприємство «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про визнання дій протиправними.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року у задоволенні позовну відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти ухвалу про залишення позову ТзОВ «Закарпатбудпостач», ТзОВ «ФЦА Україна» без розгляду у зв`язку пропуском строку звернення до суду із зазначеним позовом.

ПП «Закарпатінвестбуд» не погоджуючись з таким рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову, оскільки розмір плати за землю встановлюється виключно відповідачем в порядок та спосіб, визначений законом. Алгоритм дій відповідача не передбачає на жодному етапі діяти на власний розсуд поза межами закону. Отже, неправомірність дій відповідача беззаперечно тягне за собою неправомірні наслідки, що порушує права позивача та третьої особи.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЦА Україна» в судовому засіданні апеляційні скаргу Ужгородської міської ради та ПП «Закарпатінвестбуд» заперечив, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року залишити без змін.

Представник Ужгородської міської ради в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційну скаргу ПП «Закарпатінвестбуд» заперечив, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти ухвалу про залишення позову ТзОВ «Закарпатбудпостач», ТзОВ «ФЦА Україна» без розгляду у зв`язку пропуском строку звернення до суду із зазначеним позовом.

Представник Приватного підприємства «Закарпатінвестбуд» в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, апеляційну скаргу Ужгородської міської ради заперечила, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

29 березня 2006 року між Ужгородською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпатбудпостач" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4608 кв.м, що знаходиться в м. Ужгород по вул. Лавріщева, 31 (Т. 1 а.с. 114-119).

16 грудня 2008 року між Ужгородською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЦА Україна" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 556 кв.м, що знаходиться в м. Ужгород по вул. О.Кошового, 6 (Т. 1 а.с. 108-113).

14 липня 2014 року на пленарному засіданні XXIII сесії VI скликання Ужгородською міською радою прийнято рішення за № 1398 "Про затвердження технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради", яким затверджено Технічну документацію по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради (Т. 1 а.с. 36).

Так, в матеріалах справи наявний Витяг з Технічної документації по нормативній грошовій оцінці земель населеного пункту м. Ужгорода Ужгородської міської ради, що розроблена ДП "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (Т. 1 а.с. 46-102).

Позивачі вважають, що Ужгородською міською радою надано недостовірні вихідні дані для розроблення Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород Ужгородської міської ради станом на 01 січня 2014 року та проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород, у зв`язку із чим звернулися із даним позовом до суду.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 частина 2 Конституції України).

Таке право реалізується громадянами та юридичними особами та державою на правових титулах володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до положень статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 10 частини 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" (тут і далі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 26 частини 1 пункту 34 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із статтею 24 частиною 3 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Повноваження, у тому числі, міської ради у галузі земельних відносин, передбачені статтею 12 Земельного кодексу України.

У відповідності до статті 23 частини 1 Закону України "Про оцінку земель" (тут і далі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), технічна документація, зокрема, з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно зі статтею 4 частиною 1 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень є нормативно-правовим або індивідуальним актом.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Визначальною особливістю нормативного акта є його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Тим часом ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки. І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що технічна документація про грошову оцінку землі не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні положень КАС України, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, а лише носить інформаційний характер.

Відповідно до статті 23 частини 1 Закону України "Про оцінку земель", технічна документація, зокрема, з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Таким чином дії, які оскаржує позивач є частиною процесу реалізації повноважень, наданих відповідачу чинним законодавством. Результатом реалізації цих повноважень є затвердження відповідною сільською, селищною, міською радою виготовленої технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів, яке породжує юридичні наслідки для позивача. А отже й результат оцінки спірним діям відповідача повинен використовуватися судом у випадку оскарження відповідного рішення щодо затвердження відповідною радою виготовленої технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів, яке і породжує юридичні наслідки для позивача.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач у даній справі обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки визнання відповідних дій відповідача протиправними не вплине на обсяг прав та обов`язків позивача, зокрема, не змінить фактичне фактичної ситуації.

При цьому належним способом захисту у спірних правовідносинах є оскарження рішення органу місцевого самоврядування, яким затверджено технічну документацію щодо нормативної грошової оцінки землі.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в зв`язку з тим, що позивачі у даній справі обрали неналежний спосіб захисту своїх прав, в задоволенні позову слід відмовити.

Поряд з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив наступне :

«Судом резюмується, у тому числі й з поведінки учасників справи щодо наявності/ відсутності документів для проведення призначеної судом експертизи, що відсутні документи на підтвердження кількості та відновної вартості кожного натурального показника, який лежить в основі вирахування витрат на освоєння та облаштування території міста Ужгорода, - відсутні та для розробки Технічної документації не надавалися (зокрема, щодо інженерної підготовки головних споруд і магістральних мереж водопостачання, каналізації, теплопостачання, електропостачання (у тому числі зовнішнє освітлення), слабкострумових пристроїв, газопостачання, дощової каналізації, вартість санітарної очистки, зелених насаджень загального користування, вулично-дорожньої мережі, міського транспорту тощо за станом на початок року проведення оцінки).

Наявні у матеріалах справи документи не підтверджують достовірність натуральних та вартісних показників, використаних для проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород станом на 01 січня 2014 року.

Підтвердженням цього можна розцінювати клопотання експерта КНДІСЕ, а також Висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення експертного дослідження з питань землеустрою та землекористування від 20 квітня 2017 року за №8947/16-41, який відповідачем не спростовано.

Жодні інші документи не використовувались під час проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород. Технічна документація, складена за результатами такої оцінки земель населеного пункту м. Ужгород станом на 01 січня 2014 року, не відповідає вихідним даним та вимогам статті 62 Закону України "Про землеустрій" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та не можу вважатися достовірною.»

Апеляційний суд вважає, що вищевказані абзаци мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а, відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині мотивів, виключивши з мотивувальної частини рішення наступний текст:

«Судом резюмується, у тому числі й з поведінки учасників справи щодо наявності/ відсутності документів для проведення призначеної судом експертизи, що відсутні документи на підтвердження кількості та відновної вартості кожного натурального показника, який лежить в основі вирахування витрат на освоєння та облаштування території міста Ужгорода, - відсутні та для розробки Технічної документації не надавалися (зокрема, щодо інженерної підготовки головних споруд і магістральних мереж водопостачання, каналізації, теплопостачання, електропостачання (у тому числі зовнішнє освітлення), слабкострумових пристроїв, газопостачання, дощової каналізації, вартість санітарної очистки, зелених насаджень загального користування, вулично-дорожньої мережі, міського транспорту тощо за станом на початок року проведення оцінки).

Наявні у матеріалах справи документи не підтверджують достовірність натуральних та вартісних показників, використаних для проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород станом на 01 січня 2014 року.

Підтвердженням цього можна розцінювати клопотання експерта КНДІСЕ, а також Висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення експертного дослідження з питань землеустрою та землекористування від 20 квітня 2017 року за №8947/16-41, який відповідачем не спростовано.

Жодні інші документи не використовувались під час проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород. Технічна документація, складена за результатами такої оцінки земель населеного пункту м. Ужгород станом на 01 січня 2014 року, не відповідає вихідним даним та вимогам статті 62 Закону України "Про землеустрій" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та не можу вважатися достовірною.», оскільки такий суперечить висновкам суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання пропуску позивачами строку звернення до суду, колегія суддів зважає на те, що про порушення свої прав, свобод та інтересів та надання вихідних даних для розробки Технічної документації, затвердженої рішенням Ужгородської міської ради від 14.07.2014 р. за № 1398 та проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту м. Ужгород позивачі дізналися після 18.08.2017 року, коли ознайомилися із зазначеною технічною документацією, яка була ними отримана від Закарпатського регіонального відділення Українського союзу промисловців та підприємців, оскільки на адресу позивачів відповідь на колективний запит відповідачем не надсилалась, що підтверджується листом Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 631/03-23 від 17.08.2017 р.

За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку існували такі обставини, які можна визнати поважними, а відтак судом першої інстанції вірно поновлено позивачам пропущений з поважних причин строк звернення до суду і підстав для залишення позову ТзОВ «Закарпатбудпостач», ТзОВ «ФЦА Україна» без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду немає.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст.308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Ужгородської міської ради, Приватного підприємства «Закарпатінвестбуд» задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року у справі № 807/125/18 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатбудпостач», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЦА Україна».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 03 серпня 2022 року.