Справа № 300/1791/20
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" липня 2022 р. справа № 300/1791/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про стягнення матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечив. Просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у цій справі, так як, виходячи із позовних вимог, податок з доходів фізичних осіб утримано з пенсії позивача. Стверджує, що органи казначейства згідно своїх функціональних обов`язків здійснюють платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів за рівнем у відповідності до статті 49 Бюджетного кодексу України, при цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів державної влади чи місцевого самоврядування. Зазначає, що дія абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України втратила чинність з 27.02.2018 та зворотної дії не має. Просить в задоволенні позову відмовити.
У поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, зазначає, що оскільки положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій набрали чинності з 01.01.2015 і не визнанні такими, що не відповідають Конституції України, на момент виникнення спірних правовідносин, то Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області правомірно здійснювались відповідні відрахування, згідно вимог чинного законодавства. Просить відмовити у задоволені позову.
Заяв про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило. У відповідності до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 за №1515-VIII «Про звільнення суддів», у зв`язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Івано-Франківської області.
Відповідно до наказу голови Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 відраховано із штату суду з 16.09.2016 та призначено довічне грошове утримання відповідно до пункту 25 Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VІІІ та статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453.
Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 за №1166-VII (надалі також - Закон №1166-VII ) пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 за №71-VIII (надалі також - Закон №71-VIIІ ), який набрав чинності з 1 січня 2015 року, підпункт 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, за якою до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються «суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати».
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016 за №1411-VIII (надалі також - Закон №1411-VIIІ) встановлено, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання оподатковуються, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року. Законом №1411 також передбачено, що положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
До набрання чинності Законом №1166-VII , яким передбачено внесення змін до статті 164 Податкового кодексу України, пенсія та щомісячне грошове утримання не підлягали оподаткуванню.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у рішенні дійшов висновку, що положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не відповідає частині першій статті 8 Конституції України, суперечить статті 21, частинам першій, другій статті 24, статті 46, статті 126 Конституції України. Конституційний Суд України зазначив, що встановлення Верховною Радою України у законодавстві України оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість. Оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану. Застосований законодавцем підхід до визначення категорій (груп) пенсіонерів, пенсії яких підлягають оподаткуванню, свідчить про порушення принципу рівності, а також обумовленою ним вимогою збалансування прав та обов`язків. Передбачене оспорюваним положенням Кодексу оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів зменшує його розмір та знижує досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

За змістом довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 26.12.2019 №7046 за період з вересня 2016 по лютий 2018 з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 було утримано податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 48382,69 грн. та військового збору на суму 4031,82 грн. (а.с. 7).

Позивач 31.01.2020 звернулася до Управління Державної казначейської служби у м.Івано-Франківську із заявою про повернення стягнутого із пенсії податку на доходи фізичних осіб (а.с. 11).

Листом Управління Державної казначейської служби України у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області від 07.02.2020 № 07-15/293 відмовлено у задоволенні звернення позивача, у зв`язку із відсутністю законних підстав та відповідної компетенції щодо вирішення порушеного питання, а також роз`яснено виконання судового рішення про безспірне списання коштів на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників" (а.с.8-9).

Суд, розглянувши матеріали справи, зазначає наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Частиною 1 статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У відповідності до частини 3 вказаної статті, фізичним або юридичним особам гарантоване право на відшкодування державою у встановленому законом порядку матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними.

Отже, Конституцією України визначено обов`язок прийняття таких законів, які відповідають Конституції, та право особи на відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди у разі визнання неконституційними актів і дій, а також право звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України для захисту конституційних прав і свобод. Таке відшкодування, за нормами Конституції України, повинно здійснюватись державою у встановленому законом порядку.

Чинним на час визнання неконституційним абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, виникнення спірних правовідносин, а також розгляду цієї справи судом, законодавством не встановлено чіткого порядку відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Відповідно до приписів частини 4 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права) (ч.6 ст.7 КАС України).

Статтею 1175 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) передбачена спеціальна підстава відповідальності за шкоду, завдану, зокрема, органом державної влади в результаті прийняття ним нормативно-правового акта, що визнаний незаконним і скасований.

Відповідно до вказаної статті шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із статтею 22 Цивільного кодексу України, яка визначає право на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22 ЦК України).

За змістом частини 2 цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).

Отже, збитки у вигляді неодержаного доходу, який би особа отримала, якби не було порушене її право, є одним із видів майнової шкоди.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) (надалі також - Порядок №845).

Як визначено приписами пунктів 2 та 3 частини 35 Порядку №845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема: шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності.

Пунктом 41 Порядку №845 визначено, що орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної: фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування; органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

Як встановлено судом, Законом №1166-VII та внесенням в подальшому змін до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України Законом №71-VIII і Законом №1411-VIII, введено оподаткування пенсій та грошового забезпечення окремих категорій громадян, в залежності від суми отримуваної пенсії або грошового забезпечення. До набрання чинності Законом №1166, яким передбачено внесення змін до статті 164 Кодексу, пенсія громадян і щомісячне довічне грошове утримання не підлягали оподаткуванню.

27.02.2018 Конституційний Суд України вказані положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнав неконституційним.

Причиною визнання неконституційним абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України стало те, що він не відповідає частині 1 статті 8 Конституції України, суперечить статті 21, частинам 1, 2 статті 24, статті 46, статті 126 Конституції України.

У період з вересня 2016 по лютий 2018 на підставі прийнятих Верховною Радою Україні в порушення Конституції України Законів №1166-VII, №71-VIII, №1411-VIII з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 утримано 48382,69 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, у зв`язку із застосуванням до позивача закону, який суперечить Конституції України і порушує її конституційні права, з вересня 2016 по лютий 2018 позивачу виплачено грошову винагороду в меншому розмірі, ніж вона б отримувала, за відсутності прийнятих в порушення норм Конституції України Законів №1166-VII, №71-VIII, №1411-VIII та застосуванням неконституційного абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Отже, позивач зазнала матеріальну шкоду у виді неотриманого доходу, який б вона могла б реально отримати за звичайних обставин, якби б визначене Конституцією України її право не було порушене прийняттям і застосуванням до неї нормативного акту, який не відповідає конституції.

Слід звернути увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац 10 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення). Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

У Рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци 5, 6, 7 пункту 7 мотивувальної частини Рішення).

Розглядаючи питання зниження досягнутого рівня гарантій незалежності суддів в аспекті реалізації їх права на щомісячне довічне грошове утримання, Конституційний Суд України сформулював юридичну позицію, згідно з якою конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (абзац 5 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року №3-рп/2013).

Конституційний Суд України, визнаючи неконституційним абзац 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, підкреслив неприйнятність зменшення законодавцем розміру довічного грошового утримання судді як складової суддівської незалежності.

Конституційний Суд України в Рішенні від 30.05.2001 №7-рп/2001 у справі №1-22/2001 за конституційним зверненням Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» зазначив, зокрема, що Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави (статті 3, 16, 22). Така відповідальність не зводиться лише до політичної чи моральної відповідальності публічної влади перед суспільством, а має певні ознаки юридичної відповідальності як застосування заходів публічно-правового (в даному випадку конституційно-правового або міжнародно-правового) характеру до держави та її органів за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків. Зокрема, стаття 55 Конституції України надає кожному право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, а стаття 152 Конституції України зобов`язує державу відшкодовувати матеріальну чи моральну шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Таким чином, поряд із закріпленням у Конституції України, що її приписи є нормами прямої дії, Конституцією України покладений на державу обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, якщо така завдана неконституційним законом.

Беручи до уваги наведене вище, враховуючи, що частиною 3 статті 152 Конституції України фізичним особам гарантоване право на відшкодування державою матеріальної шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, у розмірі 48382,69 грн.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини не стосуються правомірності застосування пенсійним органом абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України при визначенні до виплати розміру грошового забезпечення позивача в період з вересня 2016 по лютий 2018, а предметом спору є наявність у позивача права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої застосуванням вказаного абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, який визнаний неконституційним.

Тобто, предметом спірних правовідносин є наявність чи відсутність обов`язку виконання державою взятих згідно частини 3 статті 152 Конституції України на себе зобов`язань відшкодувати особі шкоду, завдану нормативним актом, що визнаний неконституційним.

Суд відхиляє посилання відповідача та третьої особи на загальні принципи застосування закону після дати прийняття рішення Конституційного Суду України, оскільки спірні правовідносини виникли на підставі частини 3 статті 152 Конституції України, яка передбачає питання оцінки наслідків періоду чинності неконституційного закону та заподіяння таким законом шкоди конкретній особі.

Що стосується визначення відповідачем Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, суд зазначає, що частиною 35 Порядку №845 передбачена можливість відшкодування шкоди заподіяної фізичним особам внаслідок незаконно прийнятого рішення органу державної влади. Визнання закону неконституційним, тобто таким, що не відповідає Конституції Україні в повній мірі відповідає нормативному регулюванню вказаного порядку.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що за висновками, викладеними в постановах Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №369/9487/18, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №686/6775/18 і Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №686/23445/17, вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі управління Державної казначейської служби майнової шкоди, завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір не сплачувався відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір". Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, а відтак, розподіл судових витрат на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України () матеріальну шкоду, завдану законом, що визнаний неконституційним, у розмірі 48382,69 гривень (сорок вісім тисяч триста вісімдесят дві гривні шістдесят дев`ять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.