Справа № 200/859/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року Справа№200/859/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_5

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Посвалюк Вікторію Володимирівну, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_5, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року із застосуванням в якості базового місяця січня 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не вирішенні питання відповідно до абзаців 3, 4, 5 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, про наявність або відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з березня 2018 року по листопад 2018 року із застосуванням при цьому в якості базового місяця січня 2008 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із урахуванням приписів абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за жовтень 2019 року із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року та не виплаті в повному обсязі індексації грошового забезпечення за грудень 2019 року із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за жовтень 2019 року із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року та здійснити виплату в повному обсязі індексації грошового забезпечення за грудень 2019 року із застосування в якості базового місяця березня 2018 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 6 липня 2015 року на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 він був призваний у Збройні Сили України за мобілізацією, в період з 31 березня 2016 року по 30 листопада 2021 року проходив військову службу за контрактом у Дружківському міському військовому комісаріаті, в подальшому - в ІНФОРМАЦІЯ_3, який є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_4 (теперішня назва - ІНФОРМАЦІЯ_5), звільнений з військової служби в запас 30 листопада 2021 року у зв`язку із закінченням строку контракту.

Позивач має статус учасника бойових дій.

Витяг з наказу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки отримав 13 грудня 2021 року.

24 грудня 2021 року адвокатом в інтересах позивачу було надіслано адвокатський запит до відповідача щодо надання довідки про склад та розмір грошового забезпечення позивача та інформації стосовно нарахування і виплати індексації грошового забезпечення.

У відповідь на адвокатський запит отримана архівна відомість за період з липня 2015 року по грудень 2021 року, з якої вбачається, що позивачу не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що передбачена п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також не в повному обсязі нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.

З архівної відомості, наданої відповідачем вбачається, що за період з грудня 2015 року по листопад 2018 року індексації грошового забезпечення не нараховувалась та не сплачувалась позивачу взагалі, також не нарахована індексація грошового забезпечення у жовтні 2019 року та не в повному обсязі за грудень 2019 року (замість 216,51 грн. нараховано та виплачено 206,72 грн).

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо не виплати йому при звільненні усіх належних сум є такою, що порушує його права (а.с. 1-6).

У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог позивача, обґрунтовуючи це наступним.

На момент виключення позивача із списків особового складу частини його вислуга років становила: календарна - 06 років 4 місяці 26 дні; пільгова - 10 років 07 місяці 10 днів; загальна - 17 років 00 місяців 06 днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються зі служби в зв`язку з закінченням строку контракту, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Порядок здійснення грошових виплат в Донецькому ОТЦК та СП здійснюється на підставі Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям наказу Міністра оборони України № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року № 745/32194.

Розділом XXXII частини 2 вищевказаної Інструкції визначено, що у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із […] закінченням строку контракту […], одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Отже, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються зі служби в зв`язку з закінченням строку контракту, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення виплачується за кожний повний календарний рік служби за наявності календарної вислуги років 10 років і більше.

Щодо позовних вимог стосовно індексації грошового забезпечення, у відзиві зазначено, що пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" визначено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів, вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Для проведення подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 31 грудня 2015 року № 248/3/1/1150, в грудні 2015 року військовослужбовцям Збройних Сил України здійснено підвищення рівня доходів військовослужбовців за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема премії (у відсотковому та абсолютному значенні) та щомісячної додаткової винагороди (в абсолютному значенні, тому числі і з врахуванням премії) для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям в січні 2016 року за грудень 2015 року.

Наказом Міністерства оборони України № 44 від 27 січня 2016 року «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» зі змінами, внесеними наказом Міністерства оборони України № 60 від 8 лютого 2016 року, врегульовано розмір грошового забезпечення військовослужбовців на 2016 рік.

Відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 29 січня 2018 року № 248/3/9/172, розмір місячного грошового забезпечення у 2018 році залишився на тому ж рівні (тривав до 1 березня 2018 року).

Враховуючи наведене та згідно вимог Постанови № 1013 і Порядку № 1078, грудень 2015 року є місяцем підвищення грошових доходів населення (грошового забезпечення військовослужбовців) випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції і, як наслідок, для проведення подальшої індексації доходів обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року.

Вказане обчислення здійснювалося до перевищення нарахованої суми індексації розміру підвищення грошового забезпечення у грудні 2015 року, і, оскільки нарахована сума ймовірної індексації протягом січня 2016 року - лютого 2018 року не перевищила розмір підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом у грудні 2015 року, індексація грошового забезпечення в цьому періоді не відновилася.

Отже, нарахована позивачу індексація за період з грудня 2015 року по березень 2018 року (0,00 грн щомісячно) відбувалась відповідно до Порядку № 1078.

1 березня 2018 року вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, схему тарифних коефіцієнтів за військовим званням. У зв`язку з прийняттям даної постанови грошове забезпечення військовослужбовців збільшилося в абсолютному розмірі.

Оскільки індексація позивача за березень 2018 року становить 0,00 грн і відбувається підвищення грошового забезпечення за березень 2018 року в абсолютному виразі за рахунок постійних складових, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то у відповідності до вимог п. 5 Порядку № 1078 березень 2018 року є місяцем підвищення грошових доходів (грошового забезпечення), обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з квітня 2018 року.

Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях суду по справах № 500/578/21 від 14 квітня 2021 року (від 28 липня 2021 року), № 500/3681/21 від 9 серпня 2021 року.

Підсумовуючи вищевикладене, будь-якої вини чи протиправних дій з боку Донецького ОТЦК та СП стосовно позивача допущено не було.

Також відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду із пропуском строку, встановленого ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 33-37).

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 27-28).

Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 та продовжено строк розгляду справи на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (а.с. 43-44).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 15 лютого 2016 року (а.с. 7-9).

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_4, зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 33).

Як встановлено судом на підставі військового квитка Серія НОМЕР_3 , позивач був призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією Дружківським міським військовим комісаріатом у липні 2015 року (а.с. 10).

З 31 березня 2016 року проходив військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_2 (в подальшому - ІНФОРМАЦІЯ_3), який є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5) в період з 31 березня 2016 року по 30 листопада 2021 року (зв. бік а.с. 10, а.с. 12-14).

Згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) № 122 від 30 липня 2021 року старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця - помічника гранатометника 1 відділення охорони взводу охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_7 звільненого наказом військового комісара Донецького ОТЦК та СП № 77-РС від 26 листопада 2021 року у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено вважати таким, що справи та посаду здав та звільнений з військової служби; з 30 листопада 2021 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_7 та всіх видів забезпечення (а.с. 14).

У наказі зазначено, що вислуга років позивача у Збройних Силах України станом на 30 листопада 2021 року становить: календарна - 6 років 4 місяці 26 днів, пільгова - 10 років 7 місяців 10 днів; всього: 17 років 1 місяць 36 днів.

Як вбачається із цього наказу, одноразову грошову допомогу при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивачу при звільненні не визначено до сплати.

Як зазначено у позові, витяг вказаного наказу позивачем отримано 13 грудня 2021 року.

22 грудня 2021 року позивач через представника, адвоката Посвалюк В.В., звернувся із адвокатським запитом до відповідача із проханням надати довідку про склад та розмір грошового забезпечення помісячно, що нараховано та виплачено позивачу за період проходження служби з 6 липня 2015 року по 30 листопада 2021 року (а.с. 21).

За поясненням позивача 4 січня 2022 року відповідачем було надіслано архівну відомість щодо грошового забезпечення позивача за період з 6 липня 2015 року по 30 листопада 2021 року (зв. бік а.с. 1).

Згідно цієї архівної відомості та пояснень відповідача, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивачу при звільненні не виплачувалась; індексація грошового забезпечення за період з липня 2015 року по листопад 2018 року позивачу не нараховувалась; з грудня 2018 року по лютий 2019 року індексація нараховувалась в розмірі 71,08 грн щомісячно, з березня по червень 2019 року - по 134,47 грн щомісячно, з липня по вересень 2019 року та з листопада по грудень 2019 року по 206,72 грн щомісячно (у жовтні 2019 року індексація не нарахована), з січня по липень 2020 року - по 216,51 грн щомісячно, з серпня по грудень 2020 року - по 226,29 грн щомісячно, у січні 2021 року - 233,81 грн, з лютого по квітень 2021 року - по 331,42 грн щомісячно, з травня по липень 2021 року - по 415,41 грн щомісячно, з серпня по листопад 2021 року - по 540,03 грн щомісячно (а.с. 15-20).

Будучи не згодним із не виплатою йому відповідачем при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та виплатою, на його переконання, не в повному обсязі індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити індексацію, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 цієї статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом із цим відповідно до ст. 98 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

В аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця охоплюється застосованим в ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 804/496/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 360/3359/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Суд зазначає, що згідно приписів Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до п. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України 13 січня 2004 № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до фонду оплати праці (фонд додаткової заробітної плат).

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у 2013 році прийняв рішення у справах № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, у яких дійшов висновку про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум несвоєчасно отриманої заробітної плати, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника, як зазначив Конституційний Суд, відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Приймаючи таке рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.

Отже, особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної їй індексації грошового забезпечення без обмеження будь-яким строком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) зазначений закон визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абз. 1 п. 2 ст. 15 цього Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до абз. 4 п. 2 цієї ж статті виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Абзацами 1 та 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату [...] Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням […].

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом XXXII Порядку № 260 врегульовані питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Так, пунктом 2 розділу XXXII Порядку № 260 визначено, зокрема, що у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту […] одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Згідно з пунктом 8 розділу XXXII Порядку № 260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби, строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей"(зі змінами) (далі - Порядок № 393).

Абзацами 1 - 4 п. 10 Порядку № 393 установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби у зв`язку із закінченням строку контракту за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з п.п. 1 і 2 цієї постанови (абз. 8 п. 10 Порядку № 393).

Отже, виходячи з аналізу приписів абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, абз. 2 п. 10 Порядку № 393 та п. 2 розділу ХХХІІ Порядку № 260, розмежовується визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

Суд зауважує, що у Законі № 2011-XII не зазначено, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної або пільгової) - в абз. 1 п. 2 ст. 15 вказано, що військовослужбовець, звільнений з військової служби за закінченням контракту (крім військовослужбовців строкової військової служби), має право на виплату одноразової грошової допомоги за наявності в и с л у г и 10 років і більше.

Верховний Суд у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17 та від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17 зробив висновок, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби". При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність "вислуги 10 років і більше".

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за закінченням контракту, такі військовослужбовці мають права на одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).

При цьому розмір такої допомоги для визначеної категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Щодо посилань відповідача на п. 2 розділу XXXII Порядку № 260, яким визначено, що у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту […] одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується […] за наявності вислуги десять календарних років і більше, суд зазначає, що в даному випадку підзаконним нормативно-правовим актом (Порядком № 260) звужено (погіршено) умови для отримання військовослужбовцями допомоги при звільненні у порівнянні із приписами Закону № 2011-ХІІ, який не містить уточнення щодо «календарних років служби».

Суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави в особі вищого законодавчого органу на визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 21 січня 2022 року по справі № 520/8887/2020.

Як наслідок, встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати право особи на отримання такої винагороди, встановлене актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо наявності певних умов для призначення звільненому військовослужбовцю допомоги, встановленої абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, застосуванню підлягають приписи Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 393, а не приписи Порядку № 260.

Як вбачається з наказу № 752-ОС від 7 грудня 2021 року, вислуга років позивача станом на 7 грудня 2021 року складає: календарна - 6 років 1 місяць 25 днів, пільгова - 6 років 0 місяців 0 днів, всього - 12 років 1 місяць 25 днів (а.с. 7-8).

Враховуючи зазначене, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням строку контракту, за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 6 повних календарних років служби.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та в частині зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині оскарження дій та бездіяльності відповідача стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по листопад 2018 року, жовтень та грудень 2019 року, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до положень ст.ст. 1 - 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В силу абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України від 3 липня 1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього Закону індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

У ч. 5 ст. 2 Закону № 1282-XII вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 1 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, при визначені розміру індексації визначальним є встановлення «базового» місяця.

Щодо питання визначення базового місяця за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивача прийнято на військову службу за мобілізацією Дружківським міським військовим комісаріатом у липні 2015 року.

Відповідно до п. 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078) (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, яка буда чинною до 1 квітня 2021 року) для новоприйнятих працівників […] обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації у спірний період здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Згідно з п. 14 Порядку № 1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

У листі від 28 квітня 2016 року № 201/10/1.37-16 Мінсоцполітики в надало роз`яснення щодо індексації заробітної плати, відповідно до якого: "…Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. […] Для працівника, який працює з лютого 2014 року, обчислення індексу споживчих цін має здійснюватись з місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулося у квітні 2012 року, то для визначення суми індексації такому працівнику з грудня 2015 року має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з травня 2012 року".

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 9 грудня 2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 1 січня 2008 року та діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено в тому числі схему посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Отже, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача в період з грудня 2015 року по лютий 2018 року є січень 2008 року.

Як наслідок, відповідачем протиправно не була проведена індексація грошового забезпечення позивача у цей період із застосуванням базового місяця - січня 2008 року.

Стосовно посилань відповідача на рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 31 грудня 2015 року № 248/3/1/1150, про підвищення на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 в грудні 2015 року рівня доходів військовослужбовців, внаслідок якого базовим місяцем в межах спірних правовідносин необхідно вважати січень 2016 року, суд зазначає, що згідно п. 5 Порядку № 1078, у разі підвищення т а р и ф н и х с т а в о к (о к л а д і в), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (п. 3) визначено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів, вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Разом із цим за поясненням відповідача рішенням Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 31 грудня 2015 року № 248/3/1/1150, в грудні 2015 року військовослужбовцям Збройних Сил України було здійснено підвищення рівня доходів військовослужбовців за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (премії) та щомісячної додаткової винагороди для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям в січні 2016 року за грудень 2015 року; наказом Міністерства оборони України № 44 від 27 січня 2016 року «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» зі змінами, внесеними наказом Міністерства оборони України № 60 від 8 лютого 2016 року, врегульовано розмір грошового забезпечення військовослужбовців на 2016 рік.

Отже, зміна розміру грошового забезпечення не торкнулась зміни посадових окладів військовослужбовців.

Враховуючи зазначене, вказані доводи відповідача судом відхиляються.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року із застосуванням в якості базового місяця січня 2008 року та в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача стосовно проведення індексації його грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, у зазначений період згідно архівної відомості та пояснень відповідача індексація грошового забезпечення позивача не нараховувалась (а.с. 17).

З 1 березня 2018 року у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, - відбулась зміна грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 4 Постанови № 704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, Постановою № 704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Відповідно до абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), […], визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Таким чином, враховуючи те, що з березня 2018 року відбулося підвищення посадового окладу позивача у зв`язку із прийняттям Постанови № 704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців, саме березень 2018 року в контексті застосування абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно із абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103% (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm).

Разом із цим питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.

Згідно абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз. 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Аналізуючи вищевказані положення спеціального підзаконного нормативно-правового акта, суд дійшов висновку, що підвищення посадового окладу у певному місяці не тягне за собою безумовне припинення виплати індексації у подальших періодах.

В даному випадку, роботодавцю необхідно вираховувати розмір підвищення доходу і визначити різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідної особи.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 Порядку № 1078.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.

Відтак, відповідач при вирішенні питання про індексацію грошових доходів позивача протиправно врахував лише норми абзаців 1, 2 п. 5 Порядку № 1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, не враховуючи при цьому приписи абзаців 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.

Згідно ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи, що відповідачем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з березня по листопада 2018 року (в розмірі 0,00 грн щомісячно) протиправно при не були враховані приписи абзаців 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 та не вирішено питання про наявність або відсутність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення у зазначені місяці (із застосуванням при цьому в якості базового місяця січня 2008 року), беручи до уваги, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача в цій частині та про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період березень - листопад 2018 року - із урахуванням приписів абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за жовтень 2019 року із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року та не виплаті в повному обсязі індексації грошового забезпечення за грудень 2019 року із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за жовтень 2019 року із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року та здійснити виплату в повному обсязі індексації грошового забезпечення за грудень 2019 року із застосування в якості базового місяця березня 2018 року, суд зазначає наступне.

Згідно архівної відомості індексація грошового забезпечення позивача за жовтень 2019 року не нараховувалась та, як наслідок, не виплачувалась (а.с. 18).

За поясненням відповідача, за період з березня 2018 року індексація грошового забезпечення нараховувалась із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року (зв.бік а.с. 36 - а.с. 37).

Зазначене підтверджується і копіями архівних відомостей (а.с. 17-20).

Отже, питання застосування в якості базового місяця березня 2018 року за вказаний період не є спірним в межах цієї справи.

Разом із цим, у жовтні 2019 року відповідачем протиправно не було проведено нарахування та виплату позивачу індексації відповідно до Порядку № 1078.

Отже, позовні вимоги позивача щодо не проведення належним чином індексації грошового забезпечення за жовень 2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно нарахування індексації за грудень 2019 року у меншому ніж передбачено розмірі, суд зазначає, що як вбачається архівної відомості індексація грошового забезпечення позивача за грудень 2019 року нарахована у розмірі 206,72 грн (а.с. 18).

Як вже зазначалось судом, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції роботодавця і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем.

Разом із цим у випадку здійснення суб`єктом владних повноважень розрахунку індексації, розмір якої оскаржується позивачем, суд наділений повноваженнями перевірити правильність цього розрахунку у контексті застосування нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до Порядку № 1078 розмір індексації розраховується за формулою:

І = Д x Кі / 100, де

І - сума індексації;

Д - індексований дохід (в межах прожиткового мінімуму);

Кі - коефіцієнт індексації (величина приросту індексу споживчих цін).

Отже, розмір індексації грошового забезпечення у грудні 2019 року мав скласти: 2 102,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб у грудні 2019 року) х 10,3% (коефіцієнт індексації у грудні 2019 року) / 100 = 216,51 грн.

Таким чином, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача у грудні 2019 року відповідачем проведений без дотримання приписів Порядку № 1078.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2019 року без дотримання приписів Порядку № 1078 та шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2019 року відповідно до приписів Порядку № 1078 та виплатити різницю за наслідком перерахунку.

Позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року, як і позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування індексації за жовтень 2019 року із застосуванням в якості базового місяця березня 2018 року - задоволенню не підлягають у зв`язку із відсутністю спору щодо застосування базового місяця у ці періоди.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивач є звільненим від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4, зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із закінченням строку контракту.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року із застосуванням в якості базового місяця січня 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5, яка виразилась у не вирішенні питання відповідно до абзаців 3, 4, 5 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, про наявність або відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з березня 2018 року по листопад 2018 року із застосуванням при цьому в якості базового місяця січня 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за жовтень 2019 року.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за грудень 2019 року в розмірі, що не відповідає приписам Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за шість років календарної служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із урахуванням приписів абзаців 3, 4, 5 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за жовтень 2019 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2019 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та виплатити перераховану суму - із врахуванням раніше сплаченої індексації.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна