Справа № 199/702/21
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2022 року м.Дніпросправа № 199/702/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі № 199/702/21 (суддя Букіна Л.Є., справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просив:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) перерахувати пенсію, а також стягнути різницю в виплатах (згідно розрахунків по таблиці №1) в розмірі 20 283,45 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суму заборгованості за минулий час згідно індексу інфляції та розрахунків, приведених в таблиці №2 в розмірі 184 516,16 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області різницю в виплатах від червня 2016 року в розмірі 3 664,76 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду в розмірі: 58 х 2 250 = 130 500 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач неправильно (незаконно) призначив та здійснив перерахунок пенсії позивачу, починаючи з 11.04.2011 на підставі судового рішення у справі №199/8857/16-а, в частині здійсненого розрахунку заробітку для обчислення пенсії, що призвело до значного зменшення розміру пенсії. Також, позивач вказував, що згідно відповіді органу ПФУ у червні 2016 року йому було виплачено 4 506,42 грн., однак фактичний розмір виплати становить 841,66 грн. Позивач вважав, що має право на перерахунок пенсії, з одночасним стягненням з органу ПФУ на його користь різниці у виплатах (згідно із зроблених позивачем розрахунків), стягнення з органу ПФУ суми заборгованості за минулий час згідно з індексу інфляції (згідно із зроблених позивачем розрахунків), стягнення з органу ПФУ різниці у виплатах від червня 2016 року та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невірного розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення, з урахуванням висновків суду у цій справі, та виплатити утворену заборгованість з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із рішенням суду не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що вірно розрахував кількість місяців для розрахунку пенсії.

Позивачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивач, 1956 року народження, досягнувши пенсійного віку у січні 2011 року, звернувся 11.04.2011 до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» по Списку №2.

Рішенням Комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій №23 від 11.07.2011р., яке оформлено протоколом №236 від 11.07.2011р., Лівобережне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відмовило позивачу в призначенні пенсії за Списком №2, посилаючись на те, що при перевірці факту пільгової роботи було встановлено, що в документах відсутні відомості про переведення позивача з 16.04.1979р. газорізальником та з 20.11.1989р. виконавцем робіт (особова картка ФТ-2), в особових рахунках позивач зазначений як слюсар-монтажник 5р. (1982, 1985 роки), майстер (1986 - 1987 роки), виконавець робіт (1993 рік), у зв`язку з чим не можливо зарахувати позивачу пільговий стаж по Списку №2 періоди роботи з 16.04.1979р. по 31.03.1986р., з 01.04.1986р. по 22.02.1988р., з 27.07.1988р. по 19.11.1989р., з 20.11.1989р. по 30.11.1993р.

Позивач 11.02.2013р. повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій №9 від 20.02.2013р., яке оформлено протоколом №38 від 20.02.2013р., Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відмовило позивачу у призначенні пенсії за Списком №2, посилаючись на відсутність пільгового стажу, що обумовило звернення позивача до суду.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2017 року позов задоволено, визнано неправомірними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо не призначення позивачеві пенсії на пільгових умовах за Списком №2 та зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснити призначення позивачеві пенсії на пільгових умовах за Списком №2 згідно довідки про заробітну плату, видану Дніпропетровським спеціалізованим управлінням №202 Металургмонтаж, починаючи призначення з 05.06.2016р.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 року постанову першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.06.2020 року касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 року скасовано, постанову Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2017 року змінено в частині мотивів задоволення позову та замінено в абзаці третьому резолютивної частини постанови слова і цифри: з 05.06.2016 року на слова і цифри: з 11.04.2011 року, в решті постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2017 року залишено без змін.

Отже, судовим рішенням у справі № 199/8857/16-а зобов`язано орган ПФУ здійснити призначення позивачеві пенсії на пільгових умовах за Списком №2 згідно із довідки про заробітну плату, видану Дніпропетровським спеціалізованим управлінням №202 Металургмонтаж, починаючи призначення з 11.04.2011 року.

На виконання цього рішення відповідач призначив позивачеві пенсію на пільгових умовах за Списком №2 та здійснив її обрахунок із застосуванням, у тому числі, індивідуального коефіцієнту заробітної плати для обчислення 2,493301.

Позивач же наполягає на тому, що цей коефіцієнт був занижений відповідачем з 2,65194 до 2,493301 із тих підстав, що для його обрахунку відповідачем використано 69 місяців заробітної плати після оптимізації, замість вірних 64 місяців.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, з огляду на наступне.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначає страховий стаж як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно абз.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 40 Закону № 1058, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Із викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі пояснень слідує, що страховий стаж позивача складає 103 місяці, з яких 60 місяців складає стаж згідно із довідки про заробітну плату за період січня 1991 року по грудень 1995 року, а за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 року по 30.11.2020 року, в тому числі періоди виплати допомоги по безробіттю 43 місяці. Кількість місяців виключених 34 місяці (10 % від загальної тривалості страхового стажу 345 місяців).

Відповідно, на думку відповідача, кількість місяців для розрахунку пенсії позивача після оптимізації складає 69 місяців.

Проте, страховий стаж обчислюється в місяцях, а не в днях.

Судом встановлено, що відповідачем включено в оптимізацію заробітку 7 місяців (червень 2001 року, грудень 2004 року, червень 2007 року, грудень 2009 року, серпень 2010 року, жовтень 2010 року, листопад 2011 року), що фактично уособлюють собою не місяці, а дні, зокрема, червень 2001 року 4 дні, грудень 2004 року 2 дні, червень 2007 року 24 дні, грудень 2009 року 5 днів, серпень 2010 року 15 днів, жовтень 2010 року 2 дні, листопад 2011 року 24 дні.

Доказів того, що за ці неповні місяці роботи позивача сума сплачених страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок, відповідачем до суду надано не було, що виключає у останнього можливість обчислювати ці дні в місяцях.

З огляду на викладене, загальна кількість днів у зазначених періодах складає у повному обсязі 2 страхові місяці замість 7, як це помилково визначив відповідач.

Таким чином, загальна кількість місяців для розрахунку пенсії позивача після оптимізації складає 64 місяців замість взятих для обрахунку відповідачем 69 місяців.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії регламентовано статтею 40 Закону №1058-IV, зокрема, частина 2 цієї статті передбачає, що Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Із матеріалів справи слідує, що відповідачем використано індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для обчислення пенсії позивача 2,493301, який ним розрахований виходячи із суми коефіцієнтів заробітної плати після оптимізації розділеної на кількість місяців заробітної плати після оптимізації, зокрема, 172,01792/69 = 2,493301.

У той же час, як вже зазначено вище, відповідачем до загальної кількості місяців заробітної плати після оптимізації включено зазначені вище місяці страхового стажу, які фактично уособлюють собою не місяці, а дні, що у свою чергу впливає на загальну кількість місяців для розрахунку пенсії позивача та відповідно, на визначення індивідуального коефіцієнту заробітної плати для її обчислення.

Наведене свідчить про обгрунтованість доводів позивача, що призначаючи та здійснюючи обрахунок пенсії позивача, відповідач допустився порушень вимог законодавства України.

В даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача та наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, судом повно встановлені обставини справи, порушень норм матеріального чи процесуального права з боку суду першої інстанції допущено не було, тому рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі № 199/702/21 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак