Справа № 260/1752/22
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2022 рокум. Ужгород№ 260/1752/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (вул. Поперечна, буд. 1, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2022 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі - відповідач), яким просить:

1) визнати умисні протиправні дії Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо нарахування та виплати особі з інвалідністю з дитинства першої «А» групи ОСОБА_1 грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2021 року та за перше півріччя 2022 року у розмірі, меншому, ніж призначено розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Закарпатської області державної адміністрації від 22 лютого 2021 року;

2) зобов`язати Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області здійснити особі з інвалідністю з дитинства першої «А» групи ОСОБА_1 перерахунок, нарахування та виплату сум грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2021 року та за перше півріччя 2022 року у розмірі призначеному розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Закарпатської області державної адміністрації від 22 лютого 2021 року, а саме: у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць, із врахуванням виплачених сум за вказаний період;

3) стягнути на користь особи з інвалідністю з дитинства першої «А» групи ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі місячної мінімальної заробітної плати;

4) зобов`язати Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області подати протягом одного місяця з дати набрання законної сили судового рішення, звіт про його виконання (а.с.1-5).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації від 22 лютого 2021 року позивачеві, як особі з інвалідністю з дитинства першої «А» групи, призначено довічно грошовому компенсацію на транспортне обслуговування у розмірі 29% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць. Відповідач порушив вищевказане розпорядження, так як виплатив позивачеві дану компенсацію за друге півріччя 2021 року в сумі 262,27 грн. та за перше півріччя 2022 року в сумі 287,97 грн. У зв`язку з нарахуванням відповідачем вищевказаної компенсації позивачу у розмірі меншому, ніж встановлено, останній звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести виплату в належній сумі. Однак, листом за № 01-15/629 від 15 квітня 2022 року відповідач повідомив позивача, що в нього немає законних підстав для виплати іншої суми компенсації, оскільки не передбачено кошторисними призначеннями. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом. Також позивач стверджує, що відповідач завдав йому моральної шкоди в сумі у розмірі місячної зарплати та просить стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначену суму. Окремою позовною вимогою позивач просить встановити контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача протягом одного місяця з дня набрання законної сили судового рішення подати до суду звіт про виконання такого.

23 травня 2022 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та надано відповідачеві п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.15-17).

Станом на день розгляду справи, відповідач суб`єкт владних повноважень відзиву на позовну заяву не подав, що в силу вимог ч.4 ст.159 КАС України, кваліфіковано судом, як визнання позову.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням положень ст.ст. 4, 229 КАС України суд приходить до висновку про наявність беззаперечних підстав для розгляду адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером інвалідом 1 групи інвалідністю з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 Серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Так, Розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації від 22 лютого 2021 року було призначено позивачеві суму компенсації витрат на транспортне обслуговування 29% прожиткового мінімуму на особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 р. № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228» (а.с.6).

У зв`язку з нарахуванням позивачу компенсації витрат на транспортне обслуговування у розмірі меншому від встановленого, позивач 04 квітня 2022 року звернувся із заявою до відповідача в якій просив останнього здійснити відповідне нарахування компенсації у належній сумі (а.с.7, 8).

Однак, листом від 15 квітня 2022 року за вих. № 01-15/629 було повідомлено позивача, що у відповідності до пункту 5 «Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення. Розмір та нарахування грошової компенсації здійснюється щороку, після прийняття державного бюджету на поточний рік. Відповідно прожитковий мінімум за 2021 рік становить 1818,17 грн. 1818,17 грн. * 29% = 527,26 грн. розмір грошової компенсації на транспортне обслуговування у 2021 році. Аналогічно розраховується прожитковий мінімум за 2022 рік, який становить 1986 грн. * 29% = 575,94 грн. розмір грошової компенсації на транспортне обслуговування у 2022 році. Відповідно до середньорічного прожиткового мінімуму для працездатних осіб ОСОБА_1 було нараховано у березні місця 2022 року грошову компенсацію на транспортне обслуговування в сумі 287,97 грн. Враховуючи вищенаведене, відповідач повідомив позивача, що у нього немає законних підстав для виплати іншої суми не передбаченої кошторисними призначеннями (а.с.9, 10).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та враховуючи предмет розгляду даної справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2005 №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №2961-IV).

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої-шостої статті 28 Закону №2961-IV грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.

Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.

Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцеві державні адміністрації.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» (далі - Порядок №228) (в редакції постанови Кабінету Міністрів від 07.08.2013 № 536) було установлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 №683 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228», яка набрала чинності 08.08.2020, пункт 2 Порядку було викладено в новій редакції: установити, що для осіб з інвалідністю і законних представників дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином внесеними змінами до постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №228 положення «у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць» втратили чинність, у зв`язку з чим, не підлягають застосуванню.

Відповідно до пункту 5 Порядку №228 компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні.

Статтею 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень.

Постанова Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 683 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228» набрала чинності з 08.08.2020 з дня опублікування у газеті «Урядовий кур`єр» від 08.08.2020 № 152.

Таким чином, розмір грошової компенсації на транспортне обслуговування визначено пунктом 2 Постанови № 228:

- в редакції чинній до 08.08.2020 року: грошові компенсації на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць;

- в редакції чинній з 08.08.2020 року: розміри річних грошових компенсацій на транспортне обслуговування становлять 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, з 08.08.2020 року Урядом встановлено інший розмір спірної грошової компенсації.

Однак, як вбачається із матеріалів справи Розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації від 22 лютого 2021 року було призначено позивачеві суму компенсації витрат на транспортне обслуговування 29% прожиткового мінімуму на особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 р. № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228»

Більше того, відповідні розпорядження виносились на виконання рішень суду, якими встановлювались обставини, що підтверджують право позивача на відповідну компенсації витрат у належному розмірі.

Відтак, враховуючи всі обставини у своїй сукупності, зокрема і ту обставину, що відповідачем відзиву на позов не подано, що сприйнято судом, як визнання позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов у цій частині.

Стосовно позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю відповідача у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Окрім того, ч. 1 ст. 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, обов`язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.

Зазначену вимогу позивач обґрунтовує тим, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідач завдав позивачу моральну шкоду передбачену ч. 2 ст. 23 ЦК України, яка полягає у душевних, фізичних стражданнях, яких позивач, як особа з інвалідністю з дитинства першої «А» групи, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, який навпаки потребує особливого захисту з боку відповідача, як Держави Україна, що негативного впливає на його житті, здоров`я та розвитку почуття власної непотрібності, неповноцінності та апатії.

Однак жодних доказів зазначених обставин в підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і заподіяною моральною шкодою, а також обґрунтування визначеного розміру такої суду надано не було.

Отже, суд вважає, що позов в цій частині є необґрунтованим, а тому відсутні підстави для його задоволення.

Щодо позовної вимоги встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом подання відповідачем протягом одного місяця з дати набрання законної сили рішення суду звіт про його виконання, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, згідно з нормами процесуального законодавства встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є диспозитивним правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних побоювань можливості невиконання суб`єктом владних повноважень прийнятого судом рішення в майбутньому.

Ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У позовній вимозі щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивач не навів аргументованих доводів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого даної вимоги та встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (вул. Поперечна, буд. 1, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними лії Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо нарахування та виплати особі з інвалідністю з дитинства першої «А» групи ОСОБА_1 грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2021 року та за перше півріччя 2022 року у розмірі, меншому, ніж призначено розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Закарпатської області державної адміністрації від 22 лютого 2021 року.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області здійснити особі з інвалідністю з дитинства першої «А» групи ОСОБА_1 нарахування та виплату сум грошової компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2021 року та за перше півріччя 2022 року у розмірі призначеному розпорядженням Департаменту соціального захисту населення Закарпатської області державної адміністрації від 22 лютого 2021 року, а саме: у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць, із врахуванням виплачених сум за вказаний період.

4. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець