Справа № 120/1175/22-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

04 серпня 2022 р. Справа № 120/1175/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Вінницької обласної прокуратури

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Вінницької обласної прокуратури (далі відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Вінницької обласної прокуратури (прокуратури Вінницької області) щодо не нарахування ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу визначеного частиною 3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

- зобов`язати Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період з 26.03.2020 по 22.10.2021 (день звільнення), виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона з 25.05.2012 безперервно проходила службу на прокурорських посадах в органах прокуратури України, а з 15.12.2015 на посаді прокурора Могилів - Подільської місцевої прокуратури Вінницької області.

Наказом керівника Вінницької обласної прокуратори О. Бутовича від 20.10.2021 за №1365-к ОСОБА_1 звільнено з 22.10.2021 з посади прокурора Могилів-Подільської місцевої прокуратури Вінницької області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

У період з 26.03.2020 по 22.10.2021 (день звільнення) їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата не у розмірі згідно ст.81 Закону, а відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», постанови КМУ № 657 від 30.08.2017, тобто у меншому розмірі. Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020.

Ухвалою від 03.02.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.02.2021 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній позовну заяву не визнає, вважає її безпідставною та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. По суті спірних правовідносин зазначив, що ОСОБА_1 у період з 2012 по 22.10.2021 працювала в органах прокуратури. На виконання вимог Закону №113-ІХ нею подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Позивачем складено іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, у зв`язку з чим її допущено до наступного етапу атестації.

Водночас за наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички позивачем набрано 82 бали, що є менше прохідного балу (93 бали) для успішного складання іспиту, тому її не допущено до проходження співбесіди.

П`ятнадцятою кадрової комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 13.09.2021 прийнято рішення №260 про неуспішне проходження позивачем атестації, на підставі якого наказом прокурора Вінницької області від 20.10.2021 №1365к її звільнено з посади прокурора та з органів прокуратури.

Таким чином, ОСОБА_1 не отримала право на оплату праці в розмірі, встановленому ст.81 Закону №1697-УІІ, а оплата її праці у період з 26.03.2020 по 22.10.2021 здійснена прокуратурою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» правомірно.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 норми Закону №113-ІХ не визнано неконституційними, вказані норми є чинними, а отже оплата праці прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих і військових прокуратур продовжувала здійснюватися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 за №505.

Таким чином, саме Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ (як і Бюджетним кодексом України (норма якого визнана неконституційною)) передбачено оплату праці працівників місцевих прокуратур відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 за №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»), які на сьогодні є чинними.

Слід також зауважити, що на період проведення атестації працівників органів прокуратури було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 «Про оплату праці прокурорів», яка передбачала розмежування оплати праці саме для тих прокурорів, які успішно пройшли атестацію та можуть бути переведені на посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур або які взяли участь у відкритому конкурсі на вакантні посади в Офісі Генерального прокурора, обласні чи окружні прокуратури.

Таким чином, працюючі прокурори місцевих прокуратур, які не призначені в окружні прокуратури, продовжують отримувати заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 за №505 «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури», а правових підстав для застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу відповідно до постанови від 11.12.2019 за №1155 «Про умови оплати праці прокурорів» немає.

Також зазначає, що у бюджетних призначеннях органам прокуратури України (бюджетна програма 0901000 «Здійснення прокурорсько-слідчої діяльності, підготовка та підвищення кваліфікації кадрів прокуратури») на заробітну плату, встановлених законами України про державний бюджет України на 2015 - 2020 роки відповідні кошти для реалізації вимог ст.81 Закону України «Про прокуратуру» не були передбачені.

Отже, відповідач фінансується головним розпорядником коштів відповідно до чинного законодавства та не наділена правом самостійно здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, іншому аніж унормовано штатним розписом.

Разом із відзивом на позовну заяву представником Вінницької обласної прокуратури подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, у задоволенні якого Ухвалою суду від 21.02.2022, відмовлено.

25.02.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив із викладенням підстав на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Дослідивши усі обставини справи, та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 25.05.2012 безперервно проходила службу на прокурорських посадах в органах прокуратури України, а з 15.12.2015 на посаді прокурора Могилів-Подільської місцевої прокуратури Вінницької області, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 25.05.2012, Наказами на призначення від 24.05.2012 №399-к та від 06.0.22013 №125-к, наказом прокурора Вінницької області від 14.12.2015 про призначення на посаду.

07.10.2019 ОСОБА_1 подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

05.11.2020 позивачем складено тестування на загальні здібності та навички з використання комп`ютерної техніки в ході якого набрано 82 бали. Ці результати відображені у п.10 Додатку 3 до протоколу №10 від 05.11.2020.

Рішенням П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №260 від 13.09.2021 визнано ОСОБА_1 такою, що не успішно пройшла атестацію, оскільки набрала 82 бали, що є нижче прохідного балу для успішного складання іспиту, відтак, не допускається до співбесіди.

Наказом Вінницької обласної прокуратури №1365-к від 20.10.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Могилів-Подільської місцевої прокуратури Вінницької області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і Перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Не погоджуючись із рішеннями про непроходження атестації та, відповідно, із звільненням позивач звернулась до суду за захистом свої прав.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.05.2022 у справі №120/16389/21-а адміністративний позов задоволено та серед іншого поновлено ОСОБА_1 з 23.10.2021 на посаді рівнозначній посаді прокурора Могилів - Подільської місцевої прокуратури Вінницької області та на підставі положень п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що оплата праці здійснювалась відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 за №505 (надалі Постанова за №505). Не погодившись із вказаним нарахуванням заробітної плати, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи питання правомірності нарахуванням позивачеві заробітної плати, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон, який набув чинності 15.07.2015, визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Ст.16 Закону визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно вимог ст.81 Закону заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 01.01.2021 посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01. календарного року, а з 01.01.2022 - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01. календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора регіональної прокуратури - 1,2; прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог п.26 р. VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України установити, що норми і положення, зокрема, ст.81, п.13,14 р. перехідні положення Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

25.09.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 за №113 (надалі Закон за №113).

Відповідно до п.3 р. II. Прикінцеві і перехідні положення Закону №113 до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Як вже зазначалось, постановою Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури є Постанова за №505.

Але при цьому, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 визнано неконституційним положення п.26 р. VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

П.2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення п.26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, ч.2 ст.152 Конституції України, ч.1 ст.91 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30.09.2010 за №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08.12.2004 за №2222-IV(справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, дія окремого положення п.26 р. VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 за №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020.

Крім цього, на теперішній час, як вже зазначалось, є чинними положення Закону №113 щодо збереження за прокурорами регіональних, місцевих прокуратур відповідного правового статусу, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення, зокрема, до обласної прокуратури, окружної прокуратури. І саме на цей зазначений період оплата праці працівників регіональних, місцевих прокуратур здійснюється відповідно до Постанови за №505.

Додатково суд наголошує на тому, що згідно вимог ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Предметом спору по цій справі є спірний період з 26.03.2020 щодо невиплати позивачу заробітної плати згідно вимог ст.81 Закону.

З матеріалів справи встановлено, що за період з 26.03.2020 по позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата згідно із вимогами Постанови за №505, оскільки, на думку відповідача, з урахуванням неуспішого проходження позивачем атестації, на підставі якого наказом прокурора Вінницької області від 20.10.2021 №1365к її звільнено з посади прокурора та з органів прокуратури, до окружної прокуратури вона не переведена, тому не отримала право на оплату праці в розмірі, встановленому ст.81 Закону №1697-VІІ.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.05.2022 у справі №120/16389/21-а адміністративний позов задоволено та серед іншого поновлено ОСОБА_1 з 23.10.2021 на посаді рівнозначній посаді прокурора Могилів-Подільської місцевої прокуратури Вінницької області.

Таким чином, з наведеного видно, що за позивачем зберігається її статус прокурора, вона фактично приступила до роботи в прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора Могилів - Подільської місцевої прокуратури Вінницької області.

У цьому контексті суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що на позивача не розповсюджується умови оплати праці згідно ст.81 Закону.

Крім цього суд наголошує на тому, що згідно вимог Закону №113 на період проведення атестації за прокурорами зберігаються умови щодо оплати їх праці у відповідності до Постанови за №505, а саме на період до їх переведення.

Суд також приймає до уваги посилання позивача на регулювання спірних правовідносин саме спеціальним законом, яким є Закон, а також на неможливість звуження змісту та обсягу конституційних прав та свобод громадянина.

Суд також приймає до уваги завдання адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також принцип верховенства права, згідно якого суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, в якій також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п.37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п.128, та "Беєлер проти Італії", п.119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява №35298/04, п.67, від 11.06.2009).

Крім цього, суд вказує, що підтверджується матеріалами справи, заробітна плата позивача складається з посадового окладу, премії, надбавки за вислугу років, надбавки за високі досягнення в праці та індексації.

Виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2020 розмір посадового окладу позивача має становити: 2102 грн х 15 = 31530 грн, проте, як свідчать матеріали справи, оклад позивача становить значно меншу суму.

При цьому, суд вважає, що визначення конкретної суми у вигляді недоотриманої заробітної плати знаходиться у площині дискреційних повноважень відповідача.

За таких обставин, суд зазначає, що у спірний період відповідач повинен був здійснювати нарахування позивачеві заробітної плати згідно вимог ст.81 Закону, але не здійснював цього, що, в свою чергу свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача. При цьому, суд звертає увагу на вагому значимість, тривалість та межі вказаної бездіяльності щодо не нарахування позивачеві вказаної заробітної плати, що суттєво порушувало її конституційні права на оплату праці та вплинуло на її майновий стан.

У цьому контексті суд не приймає до уваги посилання відповідача на причини та обставини такої бездіяльності, оскільки такі фактори, у розрізі зазначеної практики Європейського суду з прав людини, не можуть бути враховані.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування позивачеві з 26.03.2020 по 22.10.2021 (день звільнення) заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати позивачу заробітну плату за період з 26.03.2020 по 22.10.2021 (день звільнення), виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону з урахуванням усіх встановлених їй у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Водночас, згідно п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд керується принципом верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Таким чином, з огляду на те, що судом задоволені позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачеві з 26.03.2020 по 22.10.2021 (день звільнення) заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону, відповідно вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню, як похідні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Зважаючи на відсутність документів на підтвердження судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправними дії Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу визначеного ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати і виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 26.03.2020 по 22.10.2021 (день звільнення), виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою сумою та фактично отриманою сумою виплат заробітної плати за вказаний період.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 , ).

Відповідач - Вінницька обласна прокуратура (адреса: вул. Монастирська, буд. 33, м. Вінниця, 21050, ).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя:

Секретар: