Справа № 500/1750/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1750/22 пров. № А/857/8083/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі № 500/1750/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Мірінович У.А.,

час ухвалення рішення 04.05.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 04.05.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови позивачу у поновленні виплати пенсії протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.09.2019 до місяця поновлення таких пенсійних витрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачу з 31.05.2003 призначено пенсію за віком. У період з кінця 2016 по серпень 2019 пенсію позивача отримував ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої 18.10.2016 нотаріусом Лілією Вільчик в м. Чикаго, штат Іллінойс, США. Строк дії довіреності становив три роки, довіреність діяла до 30.08.2019. Оскільки термін дії довіреності від 18.10.2016 закінчився, у період з 30.08.2019 по 25.02.2020 ОСОБА_2 не отримував пенсію.

Після отримання нової довіреності 25.02.2020 ОСОБА_2 звернувся для отримання пенсії до поштового відділення, однак йому повідомили, що виплата такої припинена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області. У відповіді на адвокатський запис адвоката Никитюка Р.І. відповідач зазначив, що починаючи з 01.03.2020 припинено виплату пенсії позивача у зв`язку з її неотриманням протягом періоду з 01.09.2019 по 01.02.2020 та рекомендовано позивачу звернутися із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування громадян.

21.01.2022 ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії позивачу. Однак, відповідач відмовив у задоволенні такої заяви, покликаючись на те, що для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно особисто звернутись із усіма необхідними документами до відділу обслуговування громадян територіального органу Пенсійного фонду України.

Зазначає, що позивач у зв`язку з хворобою у період з 01.10.2019 по теперішній час перебуває на лікуванні в Сполучених Штатах Америки та є пацієнткою реабілітаційного центру Warren Barr Gold Coast. А тому, у зв`язку з викладеними обставинами, позивач не може особисто з`явитися до територіального органу Пенсійного фонду України та подати через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб заяву про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії протиправними, а тому звернулася із даним позовом в суд.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі № 500/1750/22 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивачу з 31.05.2003 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Виплата пенсії позивачу до березня 2019 проводилася через АТ Укрсиббанк. Згідно листа АТ Укрсиббанк №869/02 від 29.01.2019 щодо осіб, суми пенсії та грошової допомоги яких одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, в якому зазначено особисті дані позивача, на домашню адресу позивача було надіслано запрошення, із проханням звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) №11 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для проведення процедури ідентифікації особи. Оскільки до відповідача позивач особисто не звернулася та відповідна заява з банку не надходила, то з 01.04.2019 пенсійна виплата була переведена на відділення поштового зв`язку. З урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 49 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 01.03.2020 виплата пенсії позивачу припинена, у зв`язку з її неотриманням протягом періоду з 01.09.2019 по 29.02.2020.

Водночас, відповідач зазначає, що 28.01.2022 на його адресу надійшла заява представника позивача Дмитраша Володимира Михайловича, який діє в інтересах позивача, про виплату неотриманої пенсії, у якій просив поновити виплату пенсії позивачу з моменту її припинення. Відповідач листом від 10.02.2022 повідомив позивача та її представника про відсутність підстав для поновлення виплати недоотриманої пенсії, зіславшись на вимоги п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (із змінами, затвердженими постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), згідно яких для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно особисто звернутися із усіма необхідними документами до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) територіального органу Пенсійного фонду України, а тому провести поновлення та виплату пенсії позивачу з вересня 2019 підстав немає.

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі № 500/1750/22 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на підставі Довіреностей від 16.10.2016 та від 25.02.2020 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником, який отримував її пенсію через банківську установу (арк. справи 19, 22).

Отже, права та обов`язки позивача, зокрема щодо подання до органу ПФУ заяви про поновлення виплати пенсії через банківську установу за довіреністю, могли бути реалізовані через її представника.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вважає, що у відповідача відсутні підстави призупиняти виплату пенсії позивачу.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , який видано Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області (арк. справи 15) та з 31.05.2003 їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення (арк. справи 16).

Тимчасово перебуваючи у США, ОСОБА_1 , Довіреністю від 18.10.2016, уповноважила ОСОБА_2 одержувати належне їй майно, гроші, одержувати будь-які документи від громадян та юридичних осіб; відкривати від її імені рахунки в банківських установах, в тому числі валютні та в цінних паперах і розпоряджатися ними на свій розсуд, користуватись та розпоряджатись відкритими на її ім`я вкладами, відсотками по них та цінними паперами, укладати всі дозволені законом угоди цивільно-правового характеру, а також угоди про внесення змін і доповнень до раніше укладених договорів і угод; представляти її інтереси по всіх без винятку питаннях в органах внутрішніх справ, податкової інспекції, пенсійного фонду, відділу соціального забезпечення, державної реєстрації, державної статистики, нотаріату, технічної інвентаризації, ЦОС ПП ВАТ Укртелеком. Довіреність видана строком на три роки і дійсна до 30.08.2019 (арк. справи 19).

Довіреністю від 25.02.2020 ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 одержувати належне їй майно, гроші, одержувати будь-які документи від громадян та юридичних осіб; відкривати від її імені рахунки в банківських установах, в тому числі валютні та в цінних паперах і розпоряджатися ними на свій розсуд, користуватись та розпоряджатись відкритими на її ім`я вкладами, відсотками по них та цінними паперами, укладати всі дозволені законом угоди цивільно-правового характеру, а також угоди про внесення змін і доповнень до раніше укладених договорів і угод; представляти її інтереси по всіх без винятку питаннях в органах внутрішніх справ, податкової інспекції, пенсійного фонду, відділу соціального забезпечення, державної реєстрації, державної статистики, нотаріату, технічної інвентаризації, ЦОС ПП ВАТ Укртелеком. Довіреність видана строком на три роки і дійсна до 25.02.2023 (арк. справи 22).

З матеріалів справи слідує, що до вересня 2019 року виплата пенсії ОСОБА_1 проводилася через АТ Укрсиббанк.

Також, з матеріалів справи слідує, що згідно листа АТ Укрсиббанк №869/02 від 29.01.2019 щодо осіб, суми пенсії та грошової допомоги яких одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, в якому зазначено особисті дані позивача, на домашню адресу позивача було надіслано запрошення, із проханням звернутись до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) №11 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для проведення процедури ідентифікації особи.

Оскільки до Головного управління позивач особисто не звернулась та відповідна заява з банку не надходила, то з 01.04.2019 пенсійна виплата ОСОБА_1 була переведена на відділення поштового зв`язку.

За приписами пункту 4 частини першої статті 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, виплата пенсії припиняється, з огляду на що, з 01.03.2020 виплата пенсії ОСОБА_1 припинена, у зв`язку із її неотриманням протягом періоду з 01.09.2019 по 29.02.2020.

21.01.2022, уповноваженим згідно вищезазначеної Довіреності від 25.02.2020 представником позивачки - ОСОБА_2 , на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано заяву, у якій представник просив відповідача поновити раніше призначену позивачу пенсію, починаючи з дати припинення (арк. справи 28).

Головне управління Пенсійного фонду України, листом №841-608/Ш-02/8-1900/22 від 10.02.2022 повідомило представника позивача про підстави припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та вказав, що для поновлення призначеної пенсії, ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) територіального органу Пенсійного фонду України з усіма необхідними документами (арк. справи 29-30).

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюється Законом №1058-ІV.

Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1.

Відповідно до пункту 1.9 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу).

Пунктом 2.1 Порядку визначено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій,- довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист).

Відповідно до пункту 2.22 Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані, як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію.

Стосовно твердження апелянта, що заява про призначення пенсії має подаватися пенсіонером особисто або через законного представника, а не представником за довіреністю, апеляційний суд зазначає наступне.

Жоден з пунктів Порядку №22-1 (у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16 грудня 2020 року № 25-1) не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін «заявник», на переконання колегії суддів, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю.

Подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку №22-1 у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 № 25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку №22-1.

Відтак, звернення в даному випадку представником за довіреністю, не може бути підставою для відмови пенсійним органом.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20 січня 2022 року у справі №280/4551/21.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України.

З пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 вбачається, що Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Проте, відповідні зміни до законодавства до цього часу не були внесені.

Відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2022 року у справі №280/4551/21.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачка як громадянка України має право на виплату призначеної їй пенсії за віком.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі Довіреностей від 16.10.2016 та від 25.02.2020 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником, який отримував її пенсію через банківську установу (арк. справи 19, 22).

Таким чином, права та обов`язки позивача, зокрема щодо подання до органу ПФУ заяви про поновлення виплати пенсії через банківську установу за довіреністю, могли бути реалізовані через її представника.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV (далі Закон №1058-IV) поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

За змістом статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області у поновленні виплати пенсії є протиправною.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі № 500/1750/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 04.08.2022 року