Справа № 280/1842/20
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 серпня 2022 року (12:00)Справа № 280/1842/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовною заявою до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій просить: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.12.2019 № Ф-, визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 23.12.2019.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивач зазначає про безпідставність висновків податкового органу, що позивачем протиправно включено до складу витрат від провадження господарської діяльності витрати на придбання та утримання транспортних засобів. Разом з тим, на думку позивача, надаючи послуги з перевезення вантажів та здійснюючи перевезення вантажів самостійно, в межах господарської діяльності позивачем правомірно включено до складу витрат витрати на придбання послуг з ремонту, встановлення, заміни запчастин для автомобілів. Також, позивач вказував на те, що до перевірки ним надавались детальні розрахунки списання газу скрапленого та дизельного пального у розрізі поїздок за перевіряємий період, а оскільки перевезення вантажів є основним видом діяльності позивача, то до складу витрат правомірно віднесено кошти по їх заправленню дизельним паливом та газом скрапленим. Крім того, позивач посилався на те, що ним правомірно до складу витрат було віднесено кошти витрачені на отримання консультативних послуг ведення господарської діяльності та послуги із надання правової допомоги адвокатом Застрожніковою К.С., оскільки такі були безпосередньо пов`язанні із здійсненням господарської діяльності. Також, позивач посилався на те, що ним правомірно включено до складу витрат кредитні відсотки банку, оскільки позивачем кредит у банку був взятий для господарських цілей (придбання паливно-мастильних матеріалів, запасних частин для автомобілів, тощо), а тому відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України такі кошти правомірно включено до складу витрат. Беручи до уваги вищезазначене, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є протиправними, у зв`язку із чим, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних рішень.

Ухвалою суду від 06.04.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 04.05.2020.

23.04.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №19022), в якому представник відповідача позовні вимоги не визнає, зокрема зазначає, що під час проведення перевірки податковим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат за 2017-2018 роки було віднесено витрати на придбання дизелю, газу, запасних частин до транспортних засобів, проте, в ході перевірки документально не підтверджено використання придбаних товарів в господарській діяльності підприємця. Відповідач вказував на те, що в ході проведення перевірки було встановлено здійснення позивачем господарської діяльності зі здійснення вантажних перевезень, разом з тим, під час віднесення до складу витрат, витрат пов`язаних із обслуговуванням сідлових тягачів та напівпричепів (дизельне пальне, запчастини), на думку контролюючого органу, платником податку не було враховано те, що відповідно до пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, зокрема до таких засобів відносяться легкові та вантажні автомобілі. Відповідач вважає, що фізична особи підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов`язаних з отриманням доходу, витрати на утримання вантажних автомобілів, у тому числі і витрати на проведення поточного ремонту. Також, відповідач вказував на безпідставність віднесення до складу витрат коштів витрачених на консультативні послуги та кошти на оплату послуг адвоката, оскільки фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування має право віднести до складу витрат виключно витрати, визначені п.177.4 ст.177 ПК України. Крім того, відповідач вказував на те, що позивачем в порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, завищено інші витрати на суму відсотків за користування кредитом (овердрафтом). За даними перевірки, з урахуванням встановлених порушень щодо визначення доходу та витрат, сума чистого доходу, сума на яку нараховується сума єдиного внеску становить у 2017 році - 2668487,87 грн., у 2018 році - 2018922,77 грн. Так, в порушення пункту 2 частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ФОП ОСОБА_1 у перевіреному періоді проводив не вірне визначення доходу, отриманого від діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22 %. В результаті чого занижена cyма, на яку нараховується єдиний внесок на 287773,16 грн., у тому числі по періодам: за 2017 рік на 2870,16 грн., за 2018 рік на 284903,00 грн. В результаті заниження суми, на яку нараховується єдиний внесок на 287773,16 грн. ФОП ОСОБА_1 занижено належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, нараховується єдиний внесок у розмірі 22%, внаслідок не вірного визначення суми, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, у розмірі 63310,03 грн., у т.ч. по періодах: за 2017 рік на суму 631,40 грн., за 2018 рік на суму 62678,63 грн. Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані рішення, вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДПС прав, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.05.2020 розгляд справи відкладено до 20.05.2020.

Ухвалою суду від 20.05.2020 розгляд справи відкладено до 17.06.2020.

Ухвалою суду від 17.06.2020 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 280/2422/20.

Ухвалою суду від 03.08.2022 провадження у справі поновлено.

Позивач надіслав суду клопотання, у якому просив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив повністю. Просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві та доказів наявних у матеріалах справи.

Ухвалою суду від 03.08.2022 закрито підготовче провадження і здійснено перехід до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем та зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 09.10.2002. Основним видом діяльності за КВЕД є: 49.51 Вантажний автомобільний транспорт.

У період з 10.10.2019 по 31.10.2019, фахівцями відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено Акт перевірки від 07.11.2019 №106/08-01-33-05/ НОМЕР_1 .

В Акті перевірки від 07.11.2019 №106/08-01-33-05/ НОМЕР_1 контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено чистий оподатковуваний доход в сумі 3798353,84 грн., в т.ч. за 2017 рік 2164668,07 грн., за 2018 рік 1633685,77 грн., що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 683703,70 грн., у тому числі за 2017 рік 389640,26 грн., за 2018 рік 294063,44 грн.;

підпункту 1.2, 1.3, 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено чистий оподатковуваний доход в сумі 3798353,84 грн., в т.ч. за 2017 рік 2164668,07 грн., за 2018 рік 1633685,77 грн., що призвело до заниження суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 56975,30 грн., в т.ч. за 2017 рік 32470,02 грн., за 2018 рік 24505,28 грн.;

частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок не вірного визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в результаті чого занижено належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22%, у розмірі 63310,03 грн. у т.ч. по періодах: за 2017 рік на суму 631,40 грн., за 2018 рік на суму 62678,63 грн.

Не погодившись з висновками Акту перевірки від 07.11.2019 №106/08-01-33-05/ НОМЕР_1 позивач подав письмові заперечення на їх висновки. Разом з тим, листом ГУ ДФС у Запорізькій області від 19.12.2019 №7301/14/08-01-33-05-05 висновки Акту перевірки залишено без задоволення, а висновки Акту перевірки без змін.

На підставі висновків Акту перевірки від 07.11.2019 №106/08-01-33-05/ НОМЕР_1 контролюючим органом, зокрема, прийнято:

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 23.12.2019, яким позивачу нараховано штрафні санкції з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6394,14 грн.

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.12.2019 про стягнення з позивача недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 63310,03 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та вимогою про сплату боргу (недоїмки), 30.01.2020 позивач звернувся до ДПС України зі скаргою на них, проте рішенням ДПС України №7862/6/99-00-08-01-01-06 від 28.02.2020 про результати розгляду скарг, скарга на вимогу про сплату боргу №Ф- від 23.12.2019 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 23.12.2019 залишена без задоволення.

Вважаючи прийняту відповідачем вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.12.2019 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 23.12.2019 протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 5 статі 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що за змістом Акту перевірки донарахування єдиного соціального внеску здійснено з посиланням на заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб за 2017-2018 роки та донарахованого нарахування на суму такого заниження ЄСВ.

Пунктом 2.4 Акта перевірки від 07.11.2019 №106/08-01-33-05/ (ст.32-33 акту) визначено, що за даними перевірки, з урахуванням встановлених порушень щодо визначення доходу та витрат, сума чистого доходу, сума на яку нараховується сума єдиного внеску становить у 2017 році - 2668487,87 грн., у 2018 році - 2018922,77 грн.

В порушення пункту 2 частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ФОП ОСОБА_1 у перевіреному періоді проводив не вірне визначення доходу, отриманого від діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22 %. В результаті чого занижена cyма, на яку нараховується єдиний внесок на 287773,16 грн., у тому числі по періодам: за 2017 рік на 2870,16 грн., за 2018 рік на 284903,00 грн.

В результаті заниження суми, на яку нараховується єдиний внесок на 287773,16 грн. ФОП ОСОБА_1 занижено належний до сплати в бюджет єдиний внесок з сум доходу, нараховується єдиний внесок у розмірі 22%, внаслідок не вірного визначення суми, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, у розмірі 63310,03 грн., у т.ч. по періодах: за 2017 рік на суму 631,40 грн., за 2018 рік на суму 62678,63 грн.

Так, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , у Акті перевірки від 07.11.2019 №106/08-01-33-05/ НОМЕР_1 відповідачем зроблені висновки також про порушення податкового законодавства:

пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено чистий оподатковуваний доход в сумі 3798353,84 грн., в т.ч. за 2017 рік 2164668,07 грн., за 2018 рік 1633685,77 грн., що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 683703,70 грн., у тому числі за 2017 рік 389640,26 грн., за 2018 рік 294063,44 грн.;

підпункту 1.2, 1.3, 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено чистий оподатковуваний доход в сумі 3798353,84 грн., в т.ч. за 2017 рік 2164668,07 грн., за 2018 рік 1633685,77 грн., що призвело до заниження суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 56975,30 грн., в т.ч. за 2017 рік 32470,02 грн., за 2018 рік 24505,28 грн.

На підставі вказаних висновків відповідачем прийняті:

податкове повідомлення рішення від 23.12.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності на загальну суму 1 025 555,55 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 683703,70 грн. та 341851,85 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення рішення від 23.12.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 85462,95 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 56975,30 грн. та 28487,65 грн. за штрафними санкціями.

Вказані рішення оскаржено позивачем у судовому порядку.

Так, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/2422/20, позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задоволено частково, зокрема:

визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.12.2019 № на суму 879755,55 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 586503,70 грн. та за штрафними санкціями 293251,85 грн.;

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.12.2019 № на суму 73312,95 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 48875,30 грн. та за штрафними санкціями 24437,65 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі № 280/2422/20, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року в адміністративній справі № 280/2422/20 в частині відмови у задоволенні позову скасовано, позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовані у повному обсязі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.12.2019 №№ та . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/2422/20 встановлено наступне:

«….. позивачем, як під час проведення перевірки так і до суду надано достатні докази на підтвердження придбання та використання в господарській діяльності газу скрапленого та дизельного палива, який використовувався для ведення основного виду господарської діяльності підприємця, а тому висновок контролюючого органу про безпідставність включення таких витрат до складу витрат господарської діяльності є помилковими.

Щодо висновків контролюючого органу про безпідставне включення до складу витрат відсотків по кредиту, суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів адміністративної справи встановлено, що 17.01.2014 між ФОП ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк» укладено договір про надання траншу №1602.43995/FW1602.510, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у сумі 250000,00 грн. на строк 84 місяці із розміром процентної ставки 25%, виходячи з 360 календарних днів у році.

З пояснень позивача встановлено, що грошові кошти з отриманого кредиту були витрачені у господарських цілях позивача (придбання паливно-мастильних матеріалів, запасних частин для автомобілів, тощо), що по суті не заперечується з боку відповідача.

……З аналізу вказаних норм вбачається, що визначальним фактором для віднесення процентів до складу валових витрат є використання таких кредитних коштів у власній господарської діяльності платника податку та їх документальне підтвердження.

Отже, встановивши, що запозичені кошти були зараховані на рахунки позивача та використовувалися у його господарській діяльності, що не заперечується податковим органом, слід дійти висновку, що позивач правомірно відніс до витрат сплачені банкам проценти за користування кредитними коштами у межах кредитних договорів із банками…..».

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі № 280/2422/20, встановлено наступне.

«…… В ході перевірки відповідач дійшов висновку, зокрема, що платником податків неправомірно віднесено до складу витрат коштів, витрачених на послуги з консультування та послуги адвоката.

Надаючи оцінку такому висновку податкового органу та рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції встановив, що між позивачем та ФОП ОСОБА_2 у 2017 та 2018 роках було укладено договори надання послуг консультування з питань оподаткування та послуг з ведення первинного обліку, за умовами яких вартість послуг становила 20000,00 грн. в місяць.

Отримання відповідних послуг підтверджується актами здачі-приймання послуг із консультування з питань оподаткування та послуг з ведення первинного обліку за 2017 рік та 2018 рік. Позивачем проведено протягом 2017-2018 років оплату за отримані послуги готівковими коштами на загальну суму 240000,00 грн. за кожен рік.

Акти здачі-приймання послуг містять перелік наданих послуг: складання та реєстрація податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних; аналіз законодавства з питань, пов`язаних з забезпечення діяльності замовника, контроль за законністю, своєчасністю й правильністю оформлення фінансових та первинних документів замовника; забезпечення правильності нарахування й перерахування податків і зборів (податкових платежів), внесків на соціальне страхування, заробітної плати та інших виплат і платежів, погашення в установлені строки заборгованості за позиками, здійснення контролю за дотриманням порядку оформлення первинних бухгалтерських документів, розрахунків та платіжних зобов`язань; витрачення фонду заробітної плати; проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей і основних засобів, забезпечення своєчасності складання бухгалтерської та податкової звітності на підставі даних первинних документів і бухгалтерських записів, подання їх в установленому порядку до відповідних органів.

Також позивачем 06.12.2017 було укладено угоду з адвокатом Застрожніковою Катериною Сергіївною про надання правової допомоги (юридичне обслуговування суб`єкта господарювання), за умовами якої вартість послуг складає 5000,00 грн. у місяць.

Виконання вказаної угоди підтверджене позивачем актами здачі-приймання послуг та доказами проведення на протязі 2018 року оплати готівковими коштами на загальну суму 60000,00 грн.

…. Суд першої інстанції зазначив, що основним видом господарської діяльності позивача є вантажні перевезення, а тому послуги із консультування з питань оподаткування та юридичного обслуговування суб`єкта господарювання не є такими, що прямо пов`язані з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг в межах господарської діяльності. Окрім того, що такі послуги не пов`язані з провадженням господарської діяльності позивача, до суду не надано доказів того, що вони фактично здійснювалися. Позивач відповідно до наданих документів щомісячно перераховував на користь ФОП ОСОБА_2 та адвоката Застрожнікової К.С. грошові кошти, проте матеріали справи не містять доказів того, що послуги фактично були надані щомісячно, тобто не підтверджується фактичне щомісячне надання послуг на користь позивача, а витрати фактично лише зафіксовані у актах виконаних робіт.

Проте суд апеляційної інстанції вважає такий висновок помилковим, адже щомісячне складання актів приймання-здачі послуг підтверджує їх фактичне виконання у вказаний період.

Крім того чинним законодавством не встановлено обов`язковий перелік первинних документів, який має бути складений суб`єктом підприємницької діяльності задля підтвердження виконання договору про надання консультативних послуг та послуг в галузі права.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані послуги не пов`язані з господарською діяльністю позивача, адже позивач є фізичною особою-підприємцем, який здійснює господарську діяльність, перебуває на податковому обліку. Тобто послуги, пов`язані з супроводженням договірних правовідносин з контрагентами, пов`язані з питанням оподаткування та надання звітності, так само як і консультативні послуги в сфері права за основними видами господарської діяльності, є такими, що безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача і можуть бути включені до витрат підприємця…….».

Таким чином, у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/2422/20 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі № 280/2422/20 спростовано висновки податкового органу, викладені у Акті перевірки від 07.11.2019 №106/08-01-33-05/ НОМЕР_1 щодо заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 3798353,84 грн., в т.ч. за 2017 рік 2164668,07 грн., за 2018 рік 1633685,77 грн.

Усі доводи відповідача носять характер припущень.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що обставини, встановлені у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/2422/20 та постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі № 280/2422/20, є за своєю суттю преюдицією для розгляду зазначеної справи, а відтак преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Беручи до уваги вищезазначене, з огляду на обставини встановлені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №280/2422/20 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі № 280/2422/20, щодо неправомірності збільшення контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності на загальну суму 1 025 555,55 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 683703,70 грн. та 341851,85 грн. за штрафними санкціями, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 63310,03 грн. та визначення штрафних санкцій з єдиного соціального внеску у розмірі 6394,14 грн.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.12.2019 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 23.12.2019, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було Головне управління ДПС у Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати зі сплати судового збору, документально підтверджені у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, код ЄДРПОУ ВП: 44118663) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.12.2019 № Ф-, винесену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 23.12.2019, винесене Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 03.08.2022.

Суддя Ю.В. Калашник