Справа № 755/5982/22
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/5982/22
Провадження №2-а/755/238/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, громадянин Республіки Білорусії ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 06.07.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, 06.07.2022 року ним було отримано наручно рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач, ЦМУ ДМСУ у м. Києві та Київській обл.), яке підписане головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісїї ЦМУ ДМСУ м. Києві та Київській обл. Володимиром Безатосним, та погоджено начальником ЦМУ ДМСУ м. Києві та Київській обл. Ігорем Семиногом. В рішенні від 06.07.2022 року зазначено про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання його покинути Україну у термін до 16.07.2022 року. Окрім того, ЦМУ ДМСУ м. Києві та Київській обл. складено протокол про адміністративне правопорушення серії МКМ № 011100 за ч. 1 ст.203 КУпАП. Відповідно до оскаржуваного рішення позивачем порушено вимоги ст. 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: нелегальне становище, відсутність підстав для подальшого перебування на території України. Однак, останній не погоджується з цим рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню. При винесенні оскаржуваного рішення посадовими особами відповідача не взято до уваги пояснення позивача, які полягають в наступному. 21.05.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , громадянкою України було зареєстровано шлюб, про що Косівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській обл. в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 45 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.05.2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 про що зроблено актовий запис № 2 Виконкомом Середньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківській обл. видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 15.01.2018 р. Дружина та син позивача мають громадянство України. Окрім того, раніше позивачем отримувалась посвідка на тимчасове проживання в Україні терміном на 1 рік (2020-2021 рік), однак термін її дії закінчився, тому її вилучено органами ДМС. В зв`язку з воєнним станом в Україні оформити нову посвідку на проживання останній не мав змоги. При цьому, позивач посилається на те, що у нього опозиційні погляди щодо влади в країні походження, тому з огляду на політичну ситуацію та позицію Білорусії щодо війни в Україні вважає, що у разі примусового повернення до Білорусії інтереси позивача будуть істотно порушені.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду на 29 липня 2022 року та роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив на позовну заяву з докази, якими вони обґрунтовуються не пізніше дати розгляду справи.

Від позивача надійшла заява у якій останній просить розглядати справу у його відсутність з огляду на дію воєнного стану в Україні, позов підтримує та просить задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, свого представника у судове засідання для надання пояснень по суті справи не направив.

Згідно вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 06 липня 2022 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київські області Володимиром Безатосним відносно громадянина Республіки Білорусь, ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 06.07.2022 о 18:30 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено громадянина Республіки Білоруусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає без документів на право проживання в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_2 (хостел).

06 липня 2022 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції, управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Володимиром Безатосним прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 16.07.2022 року.

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 06.07.2022 співробітниками ВП СЗТ ГУНП у м. Києві виявлений громадянин Руспубліки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на території України з порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Останній прибув на територію України 10.12.2021 р. через КПП «Нові Яриловичі» до своєї дружини громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою має зареєстрований в установленому порядку шлюб, та має сина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Для оформлення посвідки на тимчасове проживання повторно документи не подавав. З метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні - до компетентних органів не звертався. Іноземець мав можливість покинути територію України, але не виїхав, у зв`язку із сімейними обставинами.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. У зв`язку з тим, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 незаконно перебуває на території України та у нього відсутні підстави для подальшого перебування на території держави, підлягає примусовому поверненню за межі України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на території України позивач має малолітню дитину та зареєстрований у встановленому порядку шлюб.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Як вказано у п. 65 постанови Європейського суду з прав людини у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09), враховуючи практику, суд приходить до висновку, що відносини позивача з членами її сім`ї, зокрема, дітьми, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції.

Таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Окрім того, як убачається з рішення про примусове повернення в країну походження, відповідач не встановив наявності обставин притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування його в розшуку чи під слідством та судом в Україні на час ухвалення спірного рішення або раніше, обставин, які забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не виявлено.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінюючи підстави прийняття 06 липня 2022 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції, управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Володимиром Безатосним рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні взагалі не наведені ні підстави, ні мотиви з яких останній виходив приймаючи рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача, тоді як дане спростування, відповідно до ст. 77 КАС України, покладено на відповідача. У зв`язку з чим суд приймає до уваги доводи позивача і виходить з того, що відповідач не вмотивував своє рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

При цьому, суд також враховує, що 21 травня 2016 року громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_4 , що зареєстрований Косівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області, від данного шлюбу у подружжя є малолітня дитина, син - ОСОБА_5 . Дані обставини не були враховані відповідачем при ухваленні оспорюваного рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Судом встановлено, що позивач у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прибув в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, та вважаються таким, який на законних підставах перебував на території України, оскільки відомостей про протилежне стороною відповідача суду не надано.

При цьому, суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Частинами першою - третьою статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262.

В той час, відповідачем вищенаведені норми законодавства не були враховані під час прийняття оспорюваного рішення та не встановлено наявність обставин які не уможливлювали вчасне звернення позивача із заявою про продовження строку перебування в Україні та наявність обставин за якими позивач не може бути примусово повернутий в країну походження.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 992,40 грн., сплачений ним при зверненні до суду.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 13, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - У Х В А Л И В:

Позов громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Скасувати рішення головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції, управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Володимира Безатосного від 06 липня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн.. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: