Справа № 500/6161/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/6161/21 пров. № А/857/8263/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта Мельника Ю.О.,

представника відповідача Яциковського О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Баранюк А.З. о 12 год. 15 хв. у м. Тернопіль, повне судове рішення складено 22 квітня 2022 року) у справі № 500/6161/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці Тернопільській області про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу розмірі 60000, 00 грн за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 3485/19/00/0704/ДПС від 20.08.2021.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що відповідачем не доведено жодними доказами, наявності трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і відповідно до цього факту порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу, посадові особи Управління Держпраці у Тернопільській області діяли в межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, оскільки відомості, які містяться в акті перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності ліцензій № 3485/19/00/0704/ ГУ ДПС в Тернопільській області від 29.07.2021 відповідають встановленим в ході розгляду справи обставинам.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем не доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами факту існування трудових відносин між нею та ОСОБА_2 .

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт та її представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення, просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги та надала пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, в судове засідання на виклик суду не з`явилася, явку уповноваженої особи не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена, що не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, її представника та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що підставі наказу від 20.07.2021 № 1017-п «Про проведення фактичної перевірки» та направлень на перевірку від 20.07.2021 № 2219/07-04, № 2220/07-04 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 (за адресою провадження діяльності: АДРЕСА_1 ) з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операції наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт № 3485/19/00/0704/ від 29.07.2021.

Згідно вказаного акта державними ревізорами-інспекторами ГУ ДПС у Тернопільській області під час перевірки, зокрема, встановлено порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме використання ФОП ОСОБА_1 праці найманого працівника (продавця-стажиста) ОСОБА_2 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів.

Даний акт та матеріали перевірки було направлено на адресу Управління Держпраці у Тернопільській області, про що було повідомлено позивача листом від 05.08.2021 № 01-05/01/3498.

Проаналізувавши акт перевірки ГУ ДПС у Тернопільській області та матеріали перевірки, уповноваженою посадовою особою у 45-денний строк, 20.08.2021 прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 3485/19/00/0704/ДПС, згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 60000, 00 грн до Державного бюджету України.

Позивач вважаючи спірну постанову протиправною, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частиною 3 ст. 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно ч. 4 ст. 265 КЗпП України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту).

Абзацом сьомим пункту 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи накладаються на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Таким чином, акт перевірки ДПС, її територіального органу може бути підставою для накладення штрафу.

За таких обставин, колегія суддів визнає помилковими висновки позивача, що акт перевірки ГУ ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є лише підставою для призначення та проведення інспекційного відвідування посадовими особами Держпраці суб`єкта господарювання, у якого виявлені такі порушення.

Разом з цим, щодо виявлення та фіксування порушень ст. 24 КЗпП України та не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів, то колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Так, згідно акта № 3485/19/00/0704/ від 29.07.2021 державними ревізорами-інспекторами ГУ ДПС у Тернопільській області під час перевірки, зокрема, встановлено порушення ст. 24 КЗпП України, а саме використання ФОП ОСОБА_1 праці найманого працівника (продавця-стажиста) ОСОБА_2 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів.

Доказами вчинення зазначених вище порушень стали на переконання відповідача та суду першої інстанції чек №22897 від 20.07.2021 з контрольної закупки та акт від 20.07.2021 з якого слідує, що продавець ОСОБА_2 відмовилася від підпису у направленні про перевірку (зареєстрований 30.07.2021 № 106/19/00/0704/ НОМЕР_1 ) та фотокопія студентського квитка серії НОМЕР_2 від 01.09.2019 на ім`я ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що лише на підставі належних і допустимих доказів повинен бути безумовно та однозначно доведений факт використання найманої праці без оформлення трудових відносин із працівником (виконання ним роботи без укладення трудового договору). Необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є докази фактичного допуску працівника до роботи без оформлення з ним трудового договору (контракту).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи управління Держпраці про те, що скерований податковим органом акт перевірки із зазначеними вище доказами давав можливість вважати підтвердженим факт допуску працівника, ОСОБА_2 , до роботи без оформлення трудових відносин.

Орган державного нагляду (контролю) зобов`язаний повно, об`єктивно та всебічно перевіряти документи, пояснення, довідки, інші матеріали та відомості з питань, які виникають як під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) органами Держпраці, так і у разі одержання інформації від інших органів.

Таким чином, у актах, складених за наслідками перевірок (заходів контролю, інспекційних відвідувань) повинні фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені належними і допустимими доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. Такі докази не повинні носити суперечливий характер або допускати неоднозначне тлумачення, а також повинні бути належним чином сформовані, містячи усі необхідні відомості та реквізити. Важливість відображення у актах достовірної, повної і головне підтвердженої інформації обумовлене тим, що вони є підставою для застосування фінансових санкцій та являють собою суттєву частину доказової бази під час розгляду справ про накладення штрафів.

Суд першої інстанції зокрема зазначив, що при розгляді даної справи не приймає до уваги покази свідків, оскільки вони є суперечливими.

Так, у судових засіданнях в суді першої інстанції були допитані в якості свідків ОСОБА_3 головний державний ревізор-інспектор Головного управління ДПС у Тернопільській області, ОСОБА_4 головний державний ревізор-інспектор Головного управління ДПС у Тернопільській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Згідно показів ОСОБА_3 слідує, що при здійсненні перевірки було виявлено виявлені порушення порядку проведення розрахунків. Продавцем у магазині була ОСОБА_2 , яка для встановлення особи пред`явила свій студентський квиток.

ОСОБА_4 вказав, що проводив контрольну закупку пива та сигарет. Продавцем у магазині була ОСОБА_2 , яка для встановлення особи пред`явила свій студентський квиток.

ОСОБА_5 вказала, що працює у позивача продавцем. При перевірці повідомила, що власника на даний момент немає. Продала сигарети і пиво. Хто така ОСОБА_2 вона не знає.

Згідно показів ОСОБА_6 слідує, що вона була присутня під час проведення перевірки та контрольної закупки. Продавцем була ОСОБА_5 . Під час проведення перевірки телефонували до власниці магазину. ОСОБА_2 не знає і в магазині її небуло.

Тобто існує певна невідповідність у поясненнях вказаних вище осіб під час надання показань в ролі свідків в суді першої інстанції, що на переконання суду не може свідчити про підтвердження факту допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Більше того, будь яких доказів, фото чи відеофіксації факту допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору також не було надано.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2).

Відповідно до приписів ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач, на якого в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду належного доказу на підтвердження факту допуску позивачем працівників до роботи без оформлення трудового договору.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане вище, витрати понесені позивачем під час розгляду справи, а саме судовий збір сплачений за подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги підлягають стягненню за рахунок відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн 00 коп. (квитанція № ПН1037 від 17.09.2021), за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1094 грн 50 коп. (квитанція № 116Т003V9J від 01.10.2021) та за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн 00 коп. (квитанція № 22-1531450/1/С від 22.06.2022).

З урахуванням тієї обставини, що судом апеляційної інстанції було скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове про задоволення адміністративного позову, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати необхідно присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 5407 грн 50 коп.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року у справі № 500/6161/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці Тернопільській області про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу розмірі 60000 (шістдесят тисяч) грн 00 коп. за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 3485/19/00/0704/ДПС від 20 серпня 2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці Тернопільській області (46006, м. Тернопіль, вул. Шпитальна, 7, код ЄДРПОУ - 39777822) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) 5407 (п`ять тисяч чотириста сім) гривень 50 копійок понесених судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 03 серпня 2022 року