Справа № 523/22524/21
Суддя: Кремер І. О.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/6/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлової В.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі, в залі судових засідань № 24, адміністративну справу № 523/22524/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, за участю третьої особи без самостійних вимог лейтенанта поліції Кобзаря Максима Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, за участю третьої особи без самостійних вимог лейтенанта поліції Кобзаря М.Ю. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що інспектором поліції взводи 3 батальйону 6 роти УПП в м. Києві Кобзар М.Ю. відносно ОСОБА_1 було складено постанову Серії ЕАО Серії № 5062366 від 23.11.2021 року, відповідно до якої 23.11.2021 року, близько 04 год. 01 хв. ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_1 , по пл. Європейська, 2 у м. Київ, із посвідченням водія, термін дії якого закінчився 30.05.2020 року, тобто не мав права керувати транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КпАП України. Даною постановою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Однак, ОСОБА_1 не погоджується із вказаною постановою з тих підстав, що працівником поліції Кобзар М.Ю. при винесенні вказаної постанови не було дотримано порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, порушено права позивача, передбачені ст. 268 КпАП України щодо права на отримання правової допомоги, надання пояснень, заявлення клопотань, а також у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення. Зокрема, працівником поліції не було дотримано будь якої процедури повного та всебічного розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КпАП України. Окрім того, для встановлення складу даного правопорушення необхідно встановити факт керування позивачем транспортним засобом.

На підставі вищенаведеного, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким скасувати постанову інспектора поліції взводи 3 батальйону 6 роти УПП в м. Києві Кобзар М.Ю. Серії ЕАО № 5062366 від 23.11.2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за ч. 6 ст. 126 КпАП України.

Суд констатує, що представником відповідача Кубрак О.І. було надано до суду відзив на позову заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Обґрунтовуючи вимоги даного відзиву, представник відповідача вказує на те, що під час патрулювання Шевченківського району м. Києва, екіпажем поліції було виявлено транспортним засіб марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_1 , водій якого здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34, що стало причиною зупинення водія згідно ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». Відтак, інспектор підійшовши до водія, представився, пояснив причину зупинки та на підставі п. 2.4 (а) висунув законну вимогу водію пред`явити документи передбачені у п. 2.1 ПДР. Однак, останній на неодноразову вимогу інспектора поліції не надав посвідчення водія відповідної категорії. У подальшому, за допомогою ІПНП «Армор» було встановлено особу водія та з`ясовано, що термін дії посвідчення водія серії НОМЕР_2 з 08.12.2018 року по 30.05.2020 року, тобто на момент винесення оскаржуваної постанови позивач не мав права керувати даним транспортним засобом. Також в базі ІПНМ «Армор» було відображено винесену постанову інспектором УПП в Одеській області Харченко В.Ю. про те, що 22.11.2021 року ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Opel Astra», н/з НОМЕР_1 з простроченим посвідченням водія, за що адміністративна відповідальність передбачена за ч. 2 ст. 126 КпАП України, тобто позивач усвідомлено повторно вчинив адміністративне правопорушення. Окрім того, під час розмови з ОСОБА_1 інспектором поліції було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння позивача та в подальшому складено протокол відносно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Також представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказував про те, що інспектор поліції в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання позивачем правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, забезпечивши тим самим ОСОБА_1 реалізацію ним прав, передбачених ст. 268 КпАП України при розгляді справи, якими водій свідомо не скористався, оскільки подібне волевиявлення є правом особи, реалізацію яких поліцейський не може вимагати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні поданий ним адміністративний позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Окрім того, позивач надав суду в якості доказу постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2022 року, якою справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України закрито через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення та пояснив, що оскільки однією із складових ч. 1 ст. 130 КпАП України є факт керування особою транспортним засобом. А тому, у зв`язку із закриттям прави через відсутність складу правопорушення, позивач зазначав про те, що відсутній будь який доказ, який би свідчив про факт керування ним транспортним засобом.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, а тому суд проводить розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Третя особа лет. поліції Кобзар М.Ю. в судове засідання повторно не з`явився.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Судом встановлено, що 23.11.2021 року, близько 04 год. 01 хв. ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_1 , по пл. Європейська, 2 у м. Київ, із посвідченням водія, термін дії якого закінчився 30.05.2020 року, тобто не мав права керувати транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а ПДР.

Так, з наявної в матеріалах справи постанови Серії ЕАО № 5062366 від 23.11.2021 року вбачається, що 23.11.2021 року, близько 04 год. 01 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_1 , по пл. Європейська, 2 у м. Київ, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34, вимогу пред`явити документи відповідно до п. 2.4 не виконав, керував транспортним засобом без дійсного посвідчення водія, термін дії якого закінчився 30.05.2020 року, тобто не мав права керувати транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а ПДР.

Відповідно до п. 2.1а Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність водія за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно приписів п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення

Так, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» екіпажем патрульної поліції було прийнято рішення про зупинення транспортного засобу ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням останнім Правил дорожнього руху, зокрема зупинка автомобіля в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Згідно приписів ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Суд констатує, що представником відповідача до відзиву на позову заяву будо додано відеозапис боді камери, на якому відображено подію, зазначену в оскаржуваній постанові Серії ЕАО № 5062366 від 23.11.2021 року.

Так із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, наданого представником відповідача до відзиву на позову заяву, вбачається, що 23.11.2021 року, близько 04 год. 01 хв. екіпажем патрульної поліції було зупинено гр. ОСОБА_1 та роз`яснено, що ним було зупинено автомобіль в зоні дії знаку який забороняє зупинку автомобіля та надано вимогу пред`явити документ, що посвідчує право керування транспортним засобом.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

А відповідно до п. 2.4а Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися із дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена карта»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідчені водія.

Суд констатує, що інспектором поліції неодноразово наголошувалося позивачу про причину зупинки, однак, ОСОБА_1 вважав, що його транспортний засіб було зупинено незаконно, в результаті чого на місці зупинки позивач звернувся в телефонному режимі до органів поліції та повідомив про його незаконне зупинення.

Окрім того, на дослідженому судом відеозаписі з боді камери працівника поліції чітко вбачається, що позивач ОСОБА_1 ухиляється від надання на неодноразову законну вимогу поліцейського документу, що посвідчує його право на керування транспортним засобом, закривається в машині та відмовляється спілкуватися із працівниками поліції.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, наданий відповідачем відеозапис є належним та допустимим доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що за допомогою ІПНП «Армор» було встановлено особу ОСОБА_1 та з`ясовано, що термін дії посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 з 08.12.2018 року по 30.05.2020 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом ІПНП «Армор».

Таким чином, встановлені судом вказані обставини дають суду обґрунтовані підстави стверджувати, що на момент винесення оскаржуваної постанови від 23.11.2021 року у позивача було відсутнє право керувати транспортним засобом.

Щодо твердження позивача про не доведення факту того, що саме він керував транспортним засобом марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_1 суд вважає таке безпідставним та таким, що спрямоване на ухилення від адміністративної відповідальності, оскільки такий факт підтверджується відеозаписом з боді камери працівника поліції, з якого вбачається, що позивач звертаючись в телефонному режимі до патрульної поліції про порушення його прав особисто зазначає про те, що він керував автомобілем та при заїзді на парковку був зупинений працівниками поліції.

Щодо постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2022 року, якою справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України закрито через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, то суд вважає, що така постанова не може слугувати беззаперечним доказу встановлення факту відсутності керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_1 , оскільки вказаною постановою провадження по справі було закрито з підстав порушення відносно ОСОБА_1 порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння без встановлення відсутності факту керування ним транспортним засобом.

Щодо твердження позивача про те, що працівником поліції під час розгляду даної справи було порушено його права, передбачені ст. 268 КпАП України, зокрема права на отримання правової допомоги, надання пояснень по суті справи, заявлення клопотань, суд вважає таке є необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 126 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

В той же час суд констатує, що відсутність захисника не завадила позивачу самостійно оскаржити постанову серії ЕАО № 5062366 від 23.11.2021 року без отримання правової допомоги. Окрім того, ОСОБА_1 з`являючись на розгляд справи жодного разу не скористувався своїм правом на правову допомогу, що свідчить про непослідовність дій позивача та обґрунтувань підстав його порушеного права.

В той же час, як було вище зазначено, на дослідженому судом відеозаписі з боді камери працівника поліції чітко вбачається, що позивач ОСОБА_1 закривався в машині на тривалий час та відмовлявся спілкуватися із працівниками поліції.

Даний факт свідчить про те, що інспектором поліції в ході розгляду справи не здійснювалося жодних перешкод у реалізації ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 268 КпАП України.

Тоді як, оцінення відображеної на відеозаписі з боді камери працівника поліції поведінки позивача дає обґрунтовані підстави суду стверджувати про те, що вказаними вище діями позивач свідомо не скористувався своїми правами, оскільки подібне волевиявлення є правом особи, до реалізації яких працівник поліції не може примушувати.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

Таким чином, суд констатує, що інспектором поліції Кобзар М.Ю. дії ОСОБА_1 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 126 КпАП України та складено постанову Серії ЕАО № 5062366 від 23.11.2021 року, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 8 КУпАП).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно вічливими.

Згідно з п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Отже, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт відсутності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає висновки відповідача по справі, про порушення позивачем ОСОБА_1 дорожнього руху такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для доказування винуватості особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання даних подій відповідачем доведені повністю, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 72-74, 77, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, за участю третьої особи без самостійних вимог лейтенанта поліції Кобзаря Максима Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлено 03 серпня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер