Справа № 580/8954/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8954/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бабич А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Єгорової Н.М.,

суддів Федотова І.В, Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2, в якому просив:

- визнати протиправними дій щодо невиплати йому середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 19 квітня 2021 року до 26 жовтня 2021 року (з моменту виникнення спору та повідомлення позивачем відповідача про неповний розрахунок при звільненні до фактичного розрахунку);

- зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 19 квітня 2021 року до 26 жовтня 2021 року з моменту виникнення спору та повідомлення позивачем відповідача про неповний розрахунок при звільненні до фактичного розрахунку, а саме 190 днів, з розрахунку 615,12грн у день, у сумі 116872,80грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19 квітня 2021 року до 26 жовтня 2021 року (з моменту виникнення спору та повідомлення ним про неповний розрахунок при звільненні до фактичного розрахунку).

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19 квітня 2021 року до 26 жовтня 2021 року у розмірі 22961,30грн. (двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят одну гривню тридцять копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та здійснення порушень процесуальних норм, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що допустимий розмір компенсаційних виплат за несвоєчасність розрахунку при звільнені обрахований судом першої інстанції неправомірно. Також відповідач наголошує на тому, що при прийняті оскаржуваного рішення судом не було взято до уваги норми спеціального законодавства, які є пріоритетними над нормами загального.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивача з 05 березня 2021 року виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Смілянського ОМТЦК та СП Черкаської області, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05 березня 2021 року №49. Зобов`язано виплатити ОСОБА_1 : грошову компенсацію за невикористані 98 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року до 2021 рік в розмірі 59277,75 грн.; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, щомісячну премію в розмірі 35% та 50% надбавки за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% за період з 01 до 05 березня 2021 року; одноразову грошову допомогу по звільненню за 25 календарних років в розмірі 226828,13 грн.

Довідкою відповідача від 04 березня 2021 року №31 підтверджується, що позивачу нараховане та виплачене грошове забезпечення, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: з березня 2019 року до лютого 2021 року, (усього - 203336,57 грн).

У подальшому між сторонами вирішений спір Черкаським окружним адміністративним судом рішенням від 23 липня 2021 року (справа №580/3548/21), набрало законної сили 26 серпня 2021 року. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період служби з 01 січня 2016 року до 01 березня 2018 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період його служби з 01 січня 2016 року до 01 березня 2018 року.

Даними виписки з карткового рахунку позивача підтверджується зарахування 26 жовтня 2021 року безготівкового поповнення згідно зі вказаним рішенням суду в сумі 4435,45грн.

Під час виплати індексацію грошового забезпечення на виконання судового рішення відповідач самостійно не здійснив нарахування середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За правилами встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Статтею 48 Конституції України визначено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон №1282-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року N2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 1-3 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

Отже, відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій".

Однак, вказані нормативні акти не містять норм щодо регулювання виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, наявні законні підстави для застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з Державної прикордонної служби України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладено в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №823/1023/16, від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 26 червня 2019 року у справі №826/15235/16, від 03 вересня 2020 року у справі № 120/579/19-а, від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а.

У свою чергу, за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Отже, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19) та Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 31 березня 2021 року у справі № 340/970/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені в порядку, визначеному ст. 117 КЗпП України.

Що стосується розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 821/255/17, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на отримання якого має позивач, колегія суддів враховує, що згідно з п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Довідкою відповідача від 04 березня 2021 року №31 підтверджується, що позивачу нараховане та виплачене грошове забезпечення, з якого сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за два останні перед звільненням місяці: січень (31 календарний день) - 18146,25грн, лютий (28 календарних днів) 2021 року - 18146,25грн = 36292,5грн. Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становило 615,12грн.

Як було зазначено, бездіяльність відповідача закінчилася датою остаточної виплати позивачу спірних сум коштів, пов`язаних із проходженням публічної служби - 26 жовтня 2021 року.

Період затримки, заявлений позивачем становить 190 днів, а саме: з 19 квітня 2021 року (часу повідомлення позивачем відповідача про неповний розрахунок при звільненні) до 26 жовтня 2021 року (часу фактичного повного розрахунку).

Отже, розрахунок середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем коштів: 615,12грн (середньоденне грошове забезпечення позивача) * 190 днів (кількість днів прострочення) = 116872,8грн.

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц було додатково наголошено на тому, що не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають меті запровадження відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як свідчать матеріали справи, при звільненні з військової служби позивачу було виплачено 390586,25 грн.

Відтак, із загальної суми коштів, які могли б належати до виплати позивачу при звільненні у разі відсутності спору щодо права на отримання індексації грошового забезпечення (390586,25 + 4435,45), сума коштів, виплачених за рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 580/3548/21 становить 1,123 % (4435,45 *100 / 395021,70)

У разі обчислення суми зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби лише з урахуванням розміру недоплаченої суми, до виплати позивачу належало б 1312,48 грн. (1,123 % від 116872,8грн).

Вірність саме такого алгоритму розрахунку підтверджується також постановою Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 580/2857/20.

Отже, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частинах щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній та резолютивній частинах.

Керуючись ст. ст. 240, 242 - 244, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року змінити у мотивувальній частині та викласти третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

"Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (АДРЕСА_2, військова частина НОМЕР_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_3) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19 квітня 2021 року до 26 жовтня 2021 року у розмірі 1312,48 грн. (одна тисяча триста дванадцять гривень сорок вісім копійок)."

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку