Справа № 280/9334/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 280/9334/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року

в адміністративній справі №280/9334/21 за позовом ОСОБА_1 до Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №280/9334/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про визнання протиправною та скасування постанови задоволено.

Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: фактичне виконання виконавчого документа; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. В даному випадку, оскільки відповідачем були вчинені заходи примусового виконання, а саме: здійснено опис та арешт майна боржника, проведено перевірку майнового стану боржника, винесено постанову про оголошення транспортного засобу боржника, здійснено вихід за адресою проживання/перебування боржника, тому, на думку відповідача, оскаржувані постанови винесені у відповідності до положень чинного законодавства. Крім того, відповідач вказує про те, оскарження в повному обсязі або окремих положень постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.09.2021 по виконавчому провадженню №246641126 не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, так як оскарження вказаної постанови розглядається в порядку цивільного судочинства. Поряд із зазначеним, відповідач зазначив, що на його думку, позивачем пропущено строк звернення до суду щодо оскарження постанови №2466412 від 02.03.2011 про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки останній був ознайомлений із вказаною постановою належним чином та мав можливість оскаржити її в 10-денний строк.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про те, що у пункті 47 постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №2540/3203/18, на яку посилається відповідач, зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: фактичне виконання виконавчого документа; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення. Позивач також, зазначив про те, що в даному випадку порушенням прав позивача є не сам факт винесення постанови про стягнення виконавчого збору, яке мало місце 02.03.20211, а виділення цієї постанови в окреме виконавче провадження, що відбулося 15.09.2021 та знайшло відображення у п. 3 постанови державного виконавця Галь М.І. від 15.09.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу за повної відсутності фактичного стягнення грошових коштів за виконавчим документом.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2010 задоволено позов ВАТ КБ «Надра» та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 2927512,82 грн.

24.02.2011 відкрито виконавче провадження№24664126 за виконавчим листом №2-55, виданим Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 06.02.2010 року про стягнення грошових коштів в сумі 2 927 512,82 грн. на користь ВАТ КБ «Надра».

02.03.2011 року Державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ Шульгіною Д.О. по виконавчому провадженню №24664126 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору за виконавчим листом №2-55, виданим Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 06.02.2010 року про стягнення грошових коштів в сумі 2 927 512,82 грн. на користь ВАТ КБ «Надра».

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2020 задоволено заяву TOB «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено первісного стягувача на TOB «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» у виконавчих провадженнях з виконання виконавчих листів, виданих на підставі рішення Хортицького районного сулу м.Запоріжжя від 01.02.2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 2927512,82 грн.

15.09.2021 року державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Галь М.І. по виконавчому провадженню №24664126 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яке було відкрите на підставі виконавчого листа №2-55, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 06.02.2010 року. Повернення відбулося на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» - тобто за заявою стягувача, без фактичного виконання судового рішення та, як наслідок, виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору.

15.09.2021 року державним виконавцем Галь М.І. було відкрите виконавче провадження №66838156 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 292751,28 грн. на підставі постанови державного виконавця Хортицького ВДВС Шульгіної Д.О. по виконавчому провадженню №24664126 від 02.03.2011 року - про стягнення виконавчого збору.

Правомірність стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 292751,28 грн. на підставі постанови державного виконавця Хортицького ВДВС Шульгіної Д.О. по виконавчому провадженню №24664126 від 02.03.2011 року є предметом судового розгляду у даній справі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з урахуванням того, що внесені змінити до законодавства погіршили становище боржника, а також того, що державним виконавцем фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 292751,28 гривень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404) та Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі - Закон №606).

На момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 02.03.2011 по виконавчому провадженню №24664126 діяв Закон №606.

Згідно ст.23 Закону №606 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) встановлено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п`ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст.25 Закону №606 визначено, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Відповідно до ч.1 ст.46 Закону №606 у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст.46 Закону №606 постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

З жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) змінилися, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

При цьому, відповідно до частини сьомої розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.1,2 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.8 розділ 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затверджена Наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

При закінченні виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, або повернення такого виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження паперову копію такого виконавчого документа.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції виконавець на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення та суми стягнутого виконавчого збору, з метою уникнення подвійного стягнення виконавчого збору.

З аналізу вищенаведеного слідує, що з урахуванням змін в законодавстві (Законі №606 та Законі №1404), які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в редакції Закону №606 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а в редакції Закону №1404 після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи встановлено, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП №24664126 від 02.03.2011 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 292751,28 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі №2-55 від 06.02.2010 про стягнення суми 2927512,82 грн., що суперечить положенням Закону №606 (в редакції чинній на момент винесення спірної постанови).

Вказані обставини свідчать про те, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору має становити 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Відтак у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору та скасування п. 3 постанови державного виконавця від 15.09.2021 по виконавчому провадженню №246641126, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 7 статті 46 Закону №606 передбачено, що у разі коли виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.09.2021 ВП №24664126, виконавчий документ було повернуто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 по справі №2540/3203/18 погодилась з висновками суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

З системного аналізу зазначених вище норм права слідує, що виконавець має право на виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору лише у разі, якщо сума виконавчого збору не була стягнута повністю під час основного виконавчого провадження та за умови, що у такому виконавчому провадженні відбулось фактичне стягнення коштів.

Натомість, в межах даної справи відповідач виділив в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, в якому не відбулось фактичне стягнення коштів, що свідчить про протиправність таких дій останнього та, як наслідок про наявність підстав для скасування п. 3 постанови від 15.09.2021 ВП №24664126.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду із позовом, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку на звернення до суду із позовом у даній справі, з огляду на відсутність доказів надіслання відповідачем позивачу постанови про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №24664126 від 02.03.2011.

Більш того, колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_1 звернулась із позовом у даній справі у десятиденний строк з дня (15.09.2021) виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору №24664126 від 02.03.2011 та відкриття виконавчого провадження №66838156 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №24664126 від 02.03.2011, що свідчить про дотримання останньою строку на звернення до суду.

Щодо доводів відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при визначенні юрисдикції суду у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року по праві № 127/9870/16-ц.

Як зазначалось вище, в даному випадку, позивач оскаржує постанову про стягнення виконавчого збору та п. 3 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення такого виконавчого збору, що свідчить про безпідставність доводів відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при визначенні юрисдикції суду в межах спірних правовідносин.

За даних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм матеріального права, тому останнє підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі №280/9334/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова

суддя Д.В. Чепурнов