Справа № 420/23657/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/23657/21

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

22.04.2022 року;

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

За участю: секретаря Ісмієвої А.І.

представника апелянта Кавун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними рішення і наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовної заяви, просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Шістнадцятої кадрової комісії №6 від 07.10.2021 року про не успішне проходження атестації ОСОБА_1 та вважати проходження атестації успішним;

визнати протиправним та скасувати наказ керiвника Одеської обласної прокуратури №2399к вiд 27.10.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури;

поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рiвнозначнiй посаді начальника управління Одеської обласної прокуратури;

стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення, а саме з 30.10.2021 року по день фактичного поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 1998 року проходив службу в органах прокуратури, у тому числі на посаді заступника прокурора Жовтневого району м. Одеси, прокурора Ленінського та Суворовського районів м. Одеси, заступника прокурора Одеської області, першого заступника прокурора та прокурора Малиновського району м. Одеси, заступника начальника відділу, начальника відділу та начальника управління прокуратури Одеської області.

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 27.10.2021 року №2399к позивача звільнено з посади начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі рішення Кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (п.п. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Оспорюючи висновки Кадрової комісії, складені за результатом співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, позивач вказує, що відповідний етап атестації проведений не об`єктивно, на підставі не підтвердженої в установленому порядку та недостовірної інформації, без забезпечення прокурору можливості надати свої пояснення із підтверджуючими доказами, а також повторним дослідженням Комісією питань, яким вже надана правова оцінка судовими рішеннями в іншій справі.

Акцентуючи увагу на тому, що висновки Кадрової комісії стосуються питань, які не досліджувались під час співбесіди і з приводу яких позивачем не надавались пояснення, складені неповноважним складом Комісії, відсутності у Комісії зауважень до безпосередньої діяльності позивача за період перебування на посадах в органах прокуратури, позивач наголошує на невідповідності рішення відповідача критерію обґрунтованості та правомірності, наявності безумовних підстав для його скасування в судовому порядку.

З посиланням на ту обставину, що оспорюване рішення Кадрової комісії не містить негативних висновків щодо результатів проходження прокурором тестування та виконання практичного завдання, успішне проходження двох етапів атестації, доведення на співбесіді на підставі належних матеріалів щодо відповідності дій та поведінки прокурора вимогам діючого законодавства, безальтернативність наслідків висновків Кадрової комісії відносно подальшого проходження прокурором служби, з огляду на положення п. 17 Розділу ІІ Закону №113, ст. 2 КАС України та ст. 235 КЗпП України позивач зазначає, що ефективним способом захисту його порушених прав та інтересів є саме висновок суду про успішне проходження прокурором атестації, поновлення на рівнозначній посаді обласної прокуратури та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення шістнадцятої кадрової комісії №6 від 07.10.2021 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Визнав протиправним та скасував наказ Керiвника Одеської обласної прокуратури №2399к вiд 27.10.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури.

Поновив ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 01 листопада 2021 року.

Стягнув з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2021 року по 22.04.2022 року в сумі 62 154,07 грн.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1816 грн.

Допустив до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 01 листопада 2021 року.

Допустив до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10787,07 грн.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Проаналізувавши положення Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та Порядку проходження прокурорами атестації, суд першої інстанції виходив з того, що якщо прокурор, який проходить атестацію, не задовольняє критерії професійної етики та доброчесності, разом з іншою інформацією мають повідомлятися також обґрунтовані причини, з урахуванням яких прийнято рішення про неуспішне проходження атестації. Мотиваційна частина такого рішення має доповнюватись документацією, яка перевіряється, і яка містить інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Перевіряючи правомірність та обґрунтованість рішення відповідача, суд першої інстанції, з огляду на положення ст. 2 КАС України, визначив, що оспорюване рішення Кадрової комісії не містить посилань на документи та обґрунтування, які підтверджують викладені в ньому факти, в тому числі щодо неправильності вирішення практичного завдання, наявності ознак невідповідності вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що випливає з незнання природи походження доходів (майна) та виконання окремих видів роботи за дорученням керівника.

З посиланням на приписи Закону України «Про запобігання корупції» судом першої інстанції також враховано, що саме Національне агентство з питань запобігання корупції є уповноваженим органом на здійснення моніторингу, зокрема, способу життя суб`єктів декларування, водночас, таких висновків Національним агентством під час розгляду справи не надано, як і не надано доказів звернення відповідача безпосередньо до Національного агентства з метою підтвердження або спростування сумнівів кадрової комісії щодо відповідності офіційного доходу близьких родичів позивача вартості їх набутого майна під час роботи позивача в органах прокуратури, або інших державних органах. Натомість, за змістом зібраних у справі матеріалів, комісія фактично самостійно, замість Національного агентства з питань запобігання корупції, провела перевірку майна позивача та достовірності відомостей, вказаних у її декларації, що не відповідає вищенаведеним приписам законодавства.

За висновком суду першої інстанції, обмеження Кадровою комісією стислим (загальним, невизначеним) посиланням на наявність окремих обґрунтованих сумнівів щодо відповідності позивача вимогам професійної етики та доброчесності, та одночасне не використання Кадровою комісією своїх повноважень щодо уточнення інформації стосовно прокурора, у тому числі належної перевірки відповідних даних та їх взаємозв`язку з питанням доброчесності позивача, і активну участь прокурора у наданні пояснень та матеріалів, що стосуються перевірки, позбавляє адміністративний суд встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила Комісія під час ухвалення свого рішення. Відсутність в оспорюваному рішенні Кадрової комісії належних мотивів його прийняття, посилань на конкретні обставини і підстави, а також відсутність у відповідача будь-яких доказових доводів, які б слугували і стали підставою для дискреційних висновків комісії, за яких позивач не відповідає законодавчо визначеним критеріям для зайняття посади прокурора, перевірка на наявність яких здійснюється в межах атестації прокурорів, є достатнім та самостійним підґрунтям для визнання його протиправним та скасування.

Виходячи з відсутності на законодавчому рівні визначення «доброчесність прокурора» та необґрунтованість висновків Кадрової комісії, неможливість за їх змістом встановити дійсність обставин щодо не відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності, підстави і мотиви таких висновків, суд першої інстанції, з урахуванням приписів пункту 7 розділу І Порядку №221, частин 1, 2 статті 235 КЗпП України та статті 2 КАС України визначив, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є судовий висновок про неправомірність рішень відповідачів, наявність підстав про їх скасування, поновлення позивача на попередній посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі Одеська обласна прокуратура, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки п.п. 7, 12, 13 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генеральної прокуратури України від 03.10.2019 року №221 і помилково залишено поза увагою те, що проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності є обов`язковою складовою процедури атестації прокурора. Дослідженню на цьому етапі атестації підлягають як відомості, подані до проведення співбесіди фізичними та юридичними особами і можуть свідчити про невідповідність кандидата критеріям доброчесності, так і обговорені під час співбесіди питання, що на думку Кадрової комісії є важливими і можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності прокурора. При цьому, подані фізичними чи юридичними особами відомості, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності, додатковому офіційному підтвердженню не підлягають, а надання прокурору пропозиції щодо подання пояснень з приводу повідомлених відомостей є відповідним правом Кадрової комісії.

Встановлені обставини, які свідчили про невідповідність прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики і доброчесності під час проведення співбесіди, проявлення кандидатом нещирості у своїх поясненнях та надання суперечливих відповідей на запитання членів Кадрової комісії, намагання ухилитись від прямих та реальних пояснень, підтверджує обґрунтованість висновків та рішення Кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації.

Окремо, посилаючись на положення Закону України «Про запобігання корупції», апелянт вказує на необґрунтоване не врахування судом першої інстанції тієї обставини, що питання доброчесності суб`єктів декларування не є предметом жодної з перевірок, що проводить НАЗК, а законодавчо визначена мета перевірки НАЗК є відмінною від мети перевірки Кадровою комісією в цій частині, як і різні методи проведення перевірки. НАЗК самостійно без будь-якого звернення не проводить перевірку чи дійсно щиро, правдиво декларант подав відомості у декларації стосовно місця свого проживання, у разі проживання з ним інших осіб щирості та правдивості декларування ним майна осіб, що з ним разом проживають, в тому числі тещі, тестя, сестри, брата. Водночас, Кадрова комісія опрацьовує засоби масової інформації, звернення (в тому числі анонімні) фізичних та юридичних осіб, здійснюючи перевірку кожного доводу, в тому числі спростування чи підтвердження доводів щодо доброчесності чи не доброчесності прокурора, перевіряють факти, які не входять до повноважень НАЗК. На відміну від НАЗК Кадрова комісія має значну долю дискреції, рішення Кадрової комісії приймається колегіально за внутрішнім переконанням її членів, з дотриманням атестаційної процедури відповідно до вимог Конституції та законів України, прийнятих відповідно до них нормативних правових актів. Таким чином, оцінка критеріїв професійної етики та доброчесності покладається саме на членів Кадрової комісії і ґрунтується на засадах рівноправності та співпричетності до рішення, а процедура перевірки доброчесності прокурора Кадровою комісією у межах атестації та перевірка його декларацій НАЗК в рамках повної перевірки є різними процесами, які прямо визначені різними законами, мають різний предмет, мету, інструменти її досягнення та різні результати.

Акцентуючи увагу на принципах професійної діяльності прокурора, дискреційності повноважень Кадрової комісії в процедурі атестації, наявності рішення Кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації, апелянт вказує на дотриманні обласною прокуратурою положень п.п. 2 п. 19 розділу ІІ Закону №113-ІХ при виданні наказу про звільнення позивача про звільнення із займаної посади в органі прокуратури.

Також, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки приписам п.п. 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 15 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генеральної прокуратури України від 03.10.2019 року №221, і помилково не враховано те, що подання прокурором заяви встановленої форми про переведення на посаду прокурора в регіональній прокуратурі та про намір пройти атестацію свідчить про персональну згоду прокурора на те, що, у разі прийняття Кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Дослідженню на співбесіді підлягають як відомості, подані до проведення співбесіди фізичними та юридичними особами і можуть свідчити про невідповідність кандидата критеріям доброчесності, так і обговорені під час співбесіди питання, що на думку Кадрової комісії є важливими і можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності прокурора. Звернення із пропозицією до прокурора щодо подання пояснень з приводу повідомлених відомостей є відповідним правом Кадрової комісії. Встановлення Кадровою комісією обставин, які свідчили про невідповідність прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, прояв прокурором нещирості у своїх поясненнях та надання ним суперечливих відповідей на поставлені членами Кадрової комісії питання, намагання ухилитись від прямих та реальних пояснень, свідчить про обґрунтованість та правомірність рішення Кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації.

Апелюючи проти обґрунтованості висновків суду першої інстанції апелянт також додає, що отримана Кадровою комісією інформація використовується виключно з метою надання оцінки відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, етики та доброчесності. Предмет перевірки при атестації прокурора є значно ширшим, ніж при повній перевірці декларацій НАЗК. Завдання Кадрової комісії не є встановлення невідповідності задекларованої інформації дійсності, а надання оцінки доброчесності прокурора у зв`язку із виявленням інформації, яка породжує обґрунтований сумнів у дотриманні прокурором відповідних правил. Кадрова комісія на певних етапах атестації має значну долю дискреції при перевірці способу життя прокурора, а всі рішення приймаються Кадровою комісією колегіально за внутрішнім переконанням її членів, з дотриманням атестаційної процедури. Заперечення можливості Кадрової комісії самостійно реалізовувати свої повноваження, які прямо передбачені Законом №113-ІХ, а саме надавати оцінку доброчесності прокурора за результатами опрацювання масиву даних у тому числі тих, які знаходяться у вільному доступі, зокрема, на офіційному сайті НАЗК, дослідження членами Кадрової комісії всіх матеріалів атестації прокурора означало б абсолютну неможливість провести атестацію прокурорів у передбачений законом спосіб та строк, оскільки повністю поставило б Кадрові комісії в залежність від проведення НАЗК повних перевірок декларацій прокурорів, які в силу положень п.п. 3 п. 15 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ є предметом дослідження Кадровою комісією дотримання прокурором професійної етики та доброчесності.

Посилаючись на те, що оспорюване рішення Кадрової комісії прийнято на підставі, у межах повноважень відповідача та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом і пропорційно, апелянт наголошує на відсутності обставин для задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного, позивач з 1998 року проходив службу в органах прокуратури, у тому числі на посаді начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області.

На виконання п. 10 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ, п. 9, п. 10 Порядку №221 позивач подав заяву про намір проходження атестації.

Позивачем успішно складений іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, у зв`язку із чим був допущений до співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

21.07.2020 року Шостою кадровою комісією було прийнято рішення №23 про неуспішне проходження начальником управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області ОСОБА_1 атестації.

На підставі рішення Кадрової комісії та п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням приписів ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», п.п. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ, в.о. прокурора Одеської області 17.08.2020 року видано наказ №1629к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 07.09.2020 року.

Не погоджуючись із рішенням Кадрової комісії та наказом обласної прокуратури, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року по справі №420/10138/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправними та скасував рішення Шостої кадрової комісії №23 від 21.07.2020 року про неуспішне проходження прокурором атестації та наказ від 17.08.2020 року №1629к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури.

Поновив позивача на роботі в органах прокуратури на попередній посаді, стягнув з обласної прокуратури на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року змінено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду висновків суду про порушення прав ОСОБА_1 проведеною атестацією та про необґрунтованість оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 .

Виключено з мотивувальної та резолютивної частин рішення висновок суду про встановлення порядку і строку виконання судового рішення.

В решті рішення окружного адміністративного суду залишено без змін.

Згідно графіку, затвердженого рішенням Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 23.09.2021 року, ОСОБА_1 був включений до проведення співбесіди на 05.10.2021 року.

Рiшенням Шістнадцятої кадрової комісії від 07.10.2021 року №6 визначено ОСОБА_1 - начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Рішення мотивовано тим, що Кадровою комісією під час співбесіди з`ясовано обставини, які свідчать про невідповідність начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності.

Так, з посиланням на положення п. 4 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», ст. 11 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, Кадровою комісією зазначено, що під час проведення співбесіди, а також попередньої комунікації для цілей проведення атестації прокурор проявив нещирість, надав суперечливі відповіді на запитання членів кадрової комісії, намагався ухилитись від прямих та реальних пояснень.

Зокрема, Кадрова комісія зазначила, що пояснення прокурора щодо вартості 4 (чотирьох) рушниць мисливської зброї є нещирими, оскільки навіть заявлена в деклараціях (починаючи з річної електронної декларації за 2015 рік) вартість рушниць «Босіс» та «Беретта S03» - 28000 грн. та 11700 грн. є високою, зважаючи на попереднi доходи прокурора, які були відображені в паперових деклараціях за 2007-2014 роки. Крім цього, в електронних деклараціях не відображається вартість ще двох рушниць «Льєж» та «Беретта 470», і встановити їх ринкову вартість неможливо, оскільки саме прокурором в декларацію інформація щодо цих рушниць внесена таким чином, що важко ідентифікувати конкретну модель для визначення її можливої вартості. Також прокурором, крім документів на вищезазначені чотири мисливські рушниці, було надано для огляду документи щодо пістолету «Форт», якого в його деклараціях не зазначається, що свідчить про наявність у нього іншого цiнного майна, яке не задеклароване.

За висновком Кадрової комісії, лише ці факти є достатніми для обґрунтованих сумнівів щодо відповідності рівня життя прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам і є окремим мотивом визнання його таким, який неуспішно пройшов атестацію.

Одночасно, Кадрова комісія при прийнятті рішення враховувала інші факти, зокрема, що рішенням НАЗК від 14.12.2018 року було встановлено, що в електронній декларації за 2015 рік кандидат зазначив недостовірні відомості, що полягають у не зазначенні об`єкту нерухомості, в якому він зареєстрований, не зазначив iнформацiї щодо об`єкту нерухомості, який на будь-якому праві використовується членами сім`ї для проживання, зазначив недостовірні відомості щодо ідентифікаційних номерів транспортних засобів, рік випуску, не зазначив вiдомостей щодо транспортного засобу, який належить на праві власності члену сім`ї, зазначив недостовірні відомості щодо виду доходу, не зазначив дохід, який нарахований члену сім`ї. Цим рішенням було встановлено, що, оскільки недостовiрнi вiдомостi вiдрiзняються від достовірних на суму менше 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, ознак адміністративних або кримінальних правопорушень не виявлено. Хоча у встановлених НАЗК обставинах можливо не міститься склад адміністративного чи кримінального правопорушення, цим рішенням підтверджено факти вказування недостовірних даних в електронній декларації, який враховується кадровою комісією при оцінці відповідності прокурора критеріям доброчесності для цілей цієї атестації.

У рішенні зазначено, що питання обґрунтованих сумнівів Кадрової комісії у доброчесності прокурора також ним спростовано не було. Користування майном, пов`язаних осіб, незалежно від наявності правопорушення, з огляду на його непоодинокий характер, підлягає зверненню на нього уваги при оцінці доброчесності для цілей цієї атестації. Матеріалами атестаційної справи, а також самим прокурором підтверджено користування транспортними засобами цивільної дружини та матері.

Також, Кадрова комісія враховувала, що в матеріалах перевірки (наглядове провадження №35858-14), інформації, яка міститься в непоодиноких повідомленнях мережі Інтернет, вказується на те, що матеріали перевірки свiдчать про наявність деяких ознак позаслужбових стосунків ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , які мали мiсце з відома ОСОБА_1 (Довiдка старшого прокурора відділу запобігання правопорушення у територіальних прокуратурах управління внутрішньо безпеки та захисту В. Завадаського від 18.06.2016) та що в деякій мiрi мали місце ознаки позаслужбових стосунків ОСОБА_4 з ОСОБА_3 з відома ОСОБА_1 (Доповiдна записка щодо фактів викладених у статті старшого прокурора відділу А.Коваленко).

Пояснення прокурора критично сприймаються членами комісії.

У рішенні визначено, що всі дані окремо та у їх сукупності матеріалів, зібраних для цілей атестації, в тому числі, які знаходились у розпорядженні Кадрової комісії та в загальному доступі, а також характер отриманих пояснень, дає підстави для висновків щодо негативної оцінки відповідності прокурора вимогам доброчесності.

Зазначене у сукупності із відповідями та поведінкою прокурора під час проходження співбесіди викликає у Кадрової комісії обґрунтований сумнів щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності.

На підставі рішення Шістнадцятої кадрової комісії від 07.10.2021 року №6, керуючись ст. 11, п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», Одеською обласною прокуратурою видано наказ від 27.10.2021 року №2399к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (підпункт 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури"), з 29 жовтня 2021 року.

Не погоджуючись із висновками кадрової комісії, посилаючись на їх необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасника, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року №1401-VIII, який набрав чинності з 30 вересня 2016 року, виключено із Конституції України розділ VII "ПРОКУРАТУРА" та доповнено Конституцію України статтею 131-1, якою передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. Прокуратуру в Україні очолює Генеральний прокурор, якого призначає на посаду та звільняє з посади за згодою Верховної Ради України Президент України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру», статтею 4 якого унормовано, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон №113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку з чим, внесено ряд змін до Закону України «Про прокуратуру», зокрема, в тексті Закону слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Згідно з пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України» (пункт 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX).

Відповідно до пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з пунктом 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які:

1) на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах;

2) на день набрання чинності цим Законом займали посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, але з поважних причин, до яких належать тимчасова непрацездатність, відпустка по догляду за дитиною, відрядження для участі в роботі інших органів на постійній основі тощо, не проходили атестацію;

3) звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах;

4) звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Проходження атестації особами, зазначеними в підпункті 3 цього пункту, розпочинається з етапу, на якому було прийнято рішення про неуспішне її проходження.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 7 цього розділу (пункт 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX).

Згідно з пунктами 11, 12 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур, утворення, визначення складу, періоду та порядку роботи яких, здійснюється Генеральним прокурором.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

За змістом пункту 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Пунктом 15 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що для проведення співбесіди кадрові комісії вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі інформацію про: 1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів та їх результати; 2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; 3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; 4) зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Для цього графік проведення співбесід із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, його посади, заздалегідь оприлюднюється на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора.

Згідно з пунктом 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів, крім випадків її проходження прокурорами та слідчими органів прокуратури, зазначеними в підпункті 3 пункту 7 цього розділу, забороняється.

Пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, зокрема: 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

За змістом пунктів 2, 4 розділу І Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Згідно із пунктами 5, 6 розділу І Порядку №221предметом атестації є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок);

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних чи інших причин, які не залежали від членів комісії та прокурора, або ж у разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації комісія призначає новий час (дату) складання прокурором відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди (пункт 7 розділу І Порядку №221).

Пунктом 8 розділу І Порядку №221 визначено, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно із пунктом 11 розділу І Порядку №221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою.

За правилами пунктів 1, 2 розділу ІV Порядку №221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.

До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Відповідно до пунктів 8, 9, 10, 11 розділу ІV Порядку №221 співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду, здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (пункт 12 розділу ІV Порядку №221).

Відповідно до пунктів 13, 14 розділу ІV Порядку №221 співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Пунктом 15 розділу ІV Порядку №221 передбачено, що після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Згідно із пунктом 16 розділу ІV Порядку №221 залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Також, відповідно до пунктів 2, 3-2 розділу V Порядку №221 у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.

У разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурор, якого поновлено на посаді чи рішення про звільнення якого з посади за наслідками атестації не приймалось з підстав, визначених законодавством України допускається кадровою комісією до проходження того етапу атестації, за результатами якого кадровою комісією прийнято відповідне рішення.

Пунктом 12 Порядку №233 визначено, що рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Аналіз наведених правових норм показав, що Законом України «Про прокуратуру» забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1 - 4 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, зокрема неуспішне проходження атестації.

При прийнятті рішення про неуспішне проходження атестації з підстав недостатнього рівня професійної компетентності прокурора чи за наявності сумнівів у його доброчесності та професійній етиці комісія має зазначити, на чому базуються такі висновки, тобто обґрунтувати своє рішення належним чином.

Враховуючи юридичні наслідки, які рішення кадрової комісії створює для особи, то при його прийнятті комісія повинна належним чином його мотивувати із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критерію ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

У цій справі судом встановлено, що позивач успішно пройшов перші два етапи атестації та був допущений до наступного третього етапу - співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Про неправильність виконання позивачем практичного завдання або його виконання не у повному об`ємі тощо Кадровою комісією не зазначалось.

Змістовний аналіз оспорюваного рішення Кадрової комісії свідчить про те, що причинами для прийняття рішення про не проходження позивачем атестації стали висновки комісії про його невідповідність вимогам професійної етики та доброчесності, які, у свою чергу, обґрунтовуються сумнівами щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності у зв`язку з наявністю у його власності певного майна та у власності його родичів, які не є членами сім`ї позивача, відповідного майна (нерухомість і транспортний засіб).

Кадровою комісією конкретно не обґрунтовуються висновки щодо проявлення прокурором нещирості при декларуванні свого майна (вартості та певної інформації), у тому числі, зважаючи на попередні доходи прокурора.

Залишено Кадровою комісією без мотивів і відхилення таких обставин як відмова у порушенні кримінальних проваджень з приводу врахованих під час атестації повідомлень щодо позаслужбових стосунків працівників органу прокуратури, про що, на думку, комісії могло бути відомо позивачу.

Рішення відповідача не містить жодних обґрунтувань не врахування наданих під час атестації пояснень позивача, з приводу яких у Кадрової комісії виникли питання.

Наведене свідчить про суб`єктивне оцінювання діяльності прокурора, прийняття рішення Кадрової комісії, лише виходячи із сумнівів окремими членами комісії про невідповідність позивача вимогам доброчесності та професійної етики.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

За приписами пункту 8 частини першої статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» до повноважень НАЗК належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої та другої статті 50 цього Закону НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Отже, повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції НАЗК і можуть бути реалізовані в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання корупції».

Одночасно, комісією не мотивовано не враховано відсутність даних компетентного органу щодо невідповідності способу життя прокурора, у тому числі, зважаючи на одержані за час його служби доходи; невідповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам, наявності ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості набутих активів тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що зазначені висновки Кадрової комісії про невідповідність позивача вимогам професійної етики та доброчесності є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень та за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про порушення позивачем вимог законодавства як у сфері запобігання корупції так і законодавства, що регулює його службову діяльність.

Відповідно, судом першої інстанції вірно визначено, що встановлення неправомірності, необґрунтованості та необ`єктивності висновків Кадрової комісії відповідно до положень частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України, Порядку від 08.02.1995 року №100 є безумовною підставою для скасування рішень відповідачів поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки судом першої інстанції повною мірою з`ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційних скарг цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 03.08.2022 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв