Справа № 560/6084/22
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6084/22
РІШЕННЯ

іменем України

29 липня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Летичівської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Летичівської селищної ради, в якому просить:

- визнати протиправними дії Летичівської селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області, щодо не надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, оформлену рішенням від 30.11.2021р.;

- зобов`язати Летичівську селищну раду, Хмельницького району Хмельницької області повторно належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель бувшої колективної власності, орієнтовною площею 2,0000 га, за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення в межах, в спосіб встановлених законодавством України, з урахуванням висновків суду;

- зобов`язати Летичівську селищну раду, Хмельницького району Хмельницької області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель бувшої колективної власності, орієнтовною площею 2,0000 га, за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 17.09.2021 звернулася з заявою до Летичівської селищної ради щодо отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Летичівської селищної ради із земель сільськогосподарського призначення з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. Проте відповідач протиправно відмовив в задоволені заяви.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.02.2022 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано в відповідача докази. Вимоги ухвали відповідач не виконав.

Відзиву на позов відповідач не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулася до Летичівської селищної ради з заявою від 17.09.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із бувшої колективної власності, орієнтовною площею 2,0000 га за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області із земель сільськогосподарського призначення з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства.

До заяви було додано копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду та графічний матеріал, на якому зображено бажане місце розташування земельної ділянки.

Рішенням Летичівської селищної ради VІІІ скликання сімнадцятої сесії від 30.11.2021 №78 "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою громадянам" відмовлено гр. ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:003:___) для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницької області.

Позивач, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Досліджуючи зміст оскарженого рішення, суд встановив, що в ньому відсутні посилання на підстави, передбачені статтею 118 ЗК України.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Зазначеним заперечується твердження відповідача про те, що пріоритетним та першочерговим для останнього при передачі громадянам безоплатно у власність, в межах норм безоплатної приватизації земельних ділянок, земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства є забезпечення громадян, що постійно (не менше одного року) проживають на території Летичівської об`єднаної територіальної громади, а позивачка не належить до таких осіб.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

У цьому випадку за результатами розгляду заяви позивачки відповідач прийняв рішенням від 30.11.2021 №78, а тому, відсутні підстави для твердження про наявність бездіяльності останнього.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави, якими керувався відповідач, приймаючи оскаржене рішення, не можуть вважатися законними підставами для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Тому оскаржене рішення є протиправним та його слід скасувати.

Щодо вимог позивачки в частині зобов`язання відповідача повторно належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель бувшої колективної власності, орієнтовною площею 2,0000 га, за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення в межах, в спосіб встановлених законодавством України, з урахуванням висновків суду, суд зазначає наступне.

У постанові від 28.05.2020 у справі №819/654/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні. З іншого боку, відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою (прийняти рішення такого змісту), якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом і немає обґрунтованих сумнівів вважати, що він не надасть дозвіл, розглянувши заяву повторно.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Виходячи з обставин цієї справи суд встановив, що оскаржене рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх умов, передбачених нормами статті 118 ЗК України, для прийняття рішення про надання позивачці відповідного дозволу.

Отже, відповідач повинен здійснити перевірку відповідності місця розташування бажаної земельної ділянки з урахуванням дотримання замовником вимог законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, після чого прийняти рішення.

При цьому, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Отже, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану".

Законом України від 24.03.2022 №2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" (далі - Закон №2145-XI), який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до ЗК України.

Законом №2145-XI розділ X "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням, зокрема, таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

З урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачки, є зобов`язання відповідача повторно, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, розглянути заяву позивачки від 17.09.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницької області, у місячний строк після закінчення в Україні воєнного стану та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм ЗК України.

Викладене також свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель бувшої колективної власності, орієнтовною площею 2,0000 га, за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Позивач сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн., а тому, ці витрати слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачкою, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Летичівської селищної ради VІІІ скликання сімнадцятої сесії від 30.11.2021 №78 "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою громадянам" щодо відмови гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:003:___) для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницької області.

Зобов`язати Летичівську селищну раду повторно, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.09.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів Летичівської селищної ради Хмельницької області, у місячний строк після закінчення в Україні воєнного стану та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Летичівської селищної ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 )
Відповідач:Летичівська селищна рада (вул. Героїв Крут, буд. 2/1,Летичів,Хмельницька область,31500 04404548)

Головуючий суддя В.К. Блонський