Справа № 420/8297/22
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8297/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування до страхового стажу для обчислення пенсії періодів: -з 01.10.1998р. по 31.10.1998р., з 01.12.1998р. по 31.12.2000р. та 2001 рік.; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати в трудовий стаж для обчислення пенсії періоди роботи: -з 01.10.1998р. по 31.10.1998р., з 01.12.1998р. по 31.12.2000р. та 2001 рік; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в повному обсязі з 25.02.2021р.

Ухвалою суду від 30.06.2022р. відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що йому відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з неврахуванням періоду здійснення підприємницької діяльності. Позивач зазначив, що в період з 01.10.1998 р. по 31.12.2000р., як суб`єкт підприємницької діяльності він знаходився на спрощеній системі оподаткування та провадив сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.02.2021р. та, що згідно листа Головного управління ДПС в Одеській області від 07.09.2020р. сума чистого доходу від провадження господарської діяльності складає: 1998-10,70гр, 1999- 0,00гр, 2000 -406,85 грн., 2001 -328,97 грн. Позивач, зазначивши, що вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування до страхового стажу для обчислення пенсії періодів: -з 01.10.1998р. по 31.10.1998р., з 01.12.1998р. по 31.12.2000р. та 2001 рік, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

12.07.2022р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначив, що рішенням №37 від 26.11.2021р. Головним управлінням відмовлено позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу роботи. Із необхідних 28 років у позивача в наявності було лише 25 років 08 місяців та повідомлено, що до страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності з 17.07.1998р. по 30.06.2000р., оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Відповідач вказав, що стаття 24 Закону №1058 визначає періоди, з яких складається страховий стаж. Частина 4 статті 24 передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Зарахування страхового стажу здійснюється з врахуванням законодавчих норм визначених Законом №1058, на підставі відомостей персоніфікованого обліку, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058. Таким чином, як зазначив відповідач, з 1 січня 2004 стаж напряму пов`язаний зі сплатою страхових внесків на зальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До 1 січня 2004 стаж вимірювався часом роботи (і це був трудовий стаж), після цієї дати - сумою фактично сплачених страхових внесків та відповідно з 1 січня 2004 враховується не трудовий, а страховий стаж. Поряд з цим, в реєстрі застрахованих осіб, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) відсутня належна інформація про спірну роботу, тобто страхові внески у встановленому законодавством розмірі не сплачувались, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову позивача.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №37, на заяву позивача від 25.03.2020р. №1000 щодо призначення пенсії за віком, відмовлено у призначенні пенсії. Згідно вказаного рішення страховий стаж ОСОБА_1 склав 26 років 9 місяців та повідомлено, що право на пенсію за віком заявник набуде у разі підтвердження 28 років страхового стажу. Одночасно повідомлено, що позивач має право на добровільну участь у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування(а.с.15).

Як зазначено позивачем та підтверджено квитанцією №14 від 05.05.2021р. про сплату 615,40 грн., ОСОБА_1 здійснено доплату до мінімального страхового стажу у вказаному розмірі(а.с.20).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.12.2021р. №37, за заявою позивача від 30.11.2021р., відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , за відсутності необхідного стажу 28 років (а.с.13).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.01.2022р. надано позивачу відповідь, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 9 місяців. Крім того, у вказаному листі зазначено, що період здійснення підприємницької діяльності за спрощеною системою з 01.10.1998р. по 31.12.2000р. враховано згідно довідки про сплату страхових внесків. В період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001р. по 31.12.2000р. згідно довідки від 07.09.2020р. №18760/І/15-32-52-12-24 заявник перебував на загальній системі оподаткування. Вказаний період враховано згідно персоніфікованого обліку, що міститься в реєстрі застрахованих осіб(а.с.11-12).

Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування до страхового стажу для обчислення пенсії періодів зайняття підприємницькою діяльності: -з 01.10.1998р. по 31.10.1998р., з 01.12.1998р. по 31.12.2000р. та 2001 рік., звернувся до суду із цим позовом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Положеннями статті 56 Закону № 1788 передбачено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

За змістом ч.1 ст.26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", доповнено пунктом 3-1, відповідно до підпункту 1 якого для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону до страхового стажу включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток N 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.02.2021р. в період з 01.10.1998р. по 31.12.2000р. ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької знаходився на спрощеній системі оподаткування, провадив виплату страхових внесків до Пенсійного фонду України(а.с.10).

Відповідно до довідки Головного управління ДПС в Одеській області від 05.05.2022р. фізична особа підприємець ОСОБА_1 у період з 17.07.1998р. по 31.12.2001р. перебував на загальній системі оподаткування(а.с.17).

Таким чином, період, який, як зазначив позивач, протиправно не враховано відповідачем до страхового стажу, (з 01.10.1998р. по 31.10.1998р., з 01.12.1998р. по 31.12.2000р. та 2001 рік.) має включатись до страхового стажу у повному обсязі, незалежно від сплаченого розміру страхових внесків.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Відтак, невиконання Пенсійним фондом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Разом з тим, суд зазначає, що в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.12.2021р. №37 та листі Головного у правління Пенсійного фонду України в Одеській області взагалі не визначено який саме період здійснення підприємницької діяльності не враховано до страхового стажу позивача. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву від 12.07.2022р. відповідач вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності з 17.07.1998р. по 30.06.2000р.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості рішення, виконання якого є запорукою передбачуваності для позивача наслідків та подальших його дій для отримання бажаного результату.

Враховуючи викладене та те, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій щодо неврахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності та, разом з тим, відповідачем прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.12.2021р. №37, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , за відсутності необхідного стажу 28 років, суд приходить до висновку, що визнанню протиправним та скасуванню підлягає саме рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте на виконання владних управлінських функцій, яке стосується прав та інтересів позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.12.2021р. №37, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо перерахунку пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 2040/6320/18.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 ч.2 ст.245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

Поряд з цим, позовні вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати в трудовий стаж для обчислення пенсії періоди роботи: -з 01.10.1998р. по 31.10.1998р., з 01.12.1998р. по 31.12.2000р. та 2001 рік перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в повному обсязі з 25.02.2021р., без її призначення, є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем фактично не приймалось обґрунтоване та вмотивоване рішення про врахування/неврахування вказаних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.12.2021р. №37 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра