Справа № 522/3689/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/3689/22
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Турецької І.О.,

при секретарі Насарая А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2022 року по справі № 522/3689/22 за позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції, Інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Іванова Олега Вікторовича, третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом у якому просив:

- скасувати постанову серії ЕАО №5289763 від 05.02.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, провадження у даній справі закрити;

- визнати дії інспектора УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції Іванова О.В. протиправними.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що інспектор неповно з`ясував обставини справи, порушив процедуру оформлення матеріалів без складання протоколу про порушення, в якому він бажав написати свої пояснення, в постанові зазначена адреса, за якою позивач не зареєстрований, не повідомив його права, а також посилався на неправомірне спілкування інспектора не державною мовою. Позивач вважає, що вина не доведена та в його діях відсутній склад і події правопорушення, передбачений ч.3 ст.122 КУпАП, тому просив закрити провадження відповідно до п.1 ст.247 КУпАП.

Позивач стверджував, що в оскаржуваній постанові зазначено, що «водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, д.н.з. НОМЕР_1 , 05.02.2022 о 15.57 год. в м. Одеса, Фонтанська дорога, 23В, здійснив зупинку та стоянку авто ближче 2 м до пішохідного переходу, чим суттєво заважав учасникам дорожнього руху та пішоходам, чим порушив п.15.10.в. ПДР «Порушення стоянки, стоянка на тротуарах, де для руху пішоходів залишається менше 2 м, проте автомобіль, на якому він рухався, не заїжджав на тротуар, а був зупинений справа на проїжджій частині дороги». Вважає, що вина не доведена та в його діях відсутній склад і події правопорушення, передбачений ч.3 ст.122 КУпАП, тому просив закрити провадження відповідно до п.1 ст.247 КУпАП.

Ухвалою суду першої інстанції від 24.02.2022 провадження у справі відкрито, справу ухвалено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 02.03.2022 .

У судове засідання призначене на 02.03.2022 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 19.04.2022, у зв`язку з відсутністю про належне сповіщення відповідача та третьої особи.

У судове засідання призначене на 19.04.2022 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 17.05.2022 .

Ухвалою суду першої інстанції від 20.04.2022 залучено Департамент патрульної поліції у якості відповідача до участі у даній справі ( а.с.30-33).

У судове засідання призначене на 17.05.2022 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 26.05.2022.

Від сторони відповідача відзив на позовну заяву до суду першої інстанції не надходив.

20.05.2022 представник третьої особи надав до суду першої інстанції письмові пояснення (а.с. 41), в яких проти задоволення позову заперечував та зазначив, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме, здійснення зупинки та стоянки транспортного засобу біля пішохідного переходу, чим суттєво заважав учасникам дорожнього руху та пішоходам, підтверджується відеозаписами з нагрудного відео реєстратора інспектора « 474768 та 471945», а відтак постанову винесено працівником поліції законно та в межах наданих йому повноважень. Проте зазначено, що надати відео не мають можливості, оскільки відеозаписи з портативних відео реєстраторів інспекторів за даним фактом відсутні, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Щодо визнання дій інспектора протиправними зазначено, що законодавством чітко визначено повноваження суду щодо рішень, які приймаються за результатами розгляду адміністративних справ даної категорії, а тому зазначена вимога виходить за межі передбачені ч.3 ст.286 КАС України, яка є спеціальною нормою, що визначає особливості провадження у адміністративних справах даної категорії. Вважають, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню, а тому просив у задоволені позову - відмовити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 2 червня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Скасував постанову серії ЕАО №5289763 у справі про адміністративне правопорушення від 05.02.2022 року, винесену інспектором УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Івановим О.В., відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнув з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що позивачем подано адміністративний позов до суду з пропуском строків на оскарження;

- не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими (не доведено, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП);

- суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови про накладення адміністративного стягнення беручи до уваги лише твердження позивача, які не підтверджуються будь-якими доказами;

- суд першої інстанції не прийняв до уваги ч. 1 ст. 77 КАС України та п. 47 Постанови Великої Палати Верховного суду від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 щодо необхідності доведення тих обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були належно сповіщені , в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 05.02.2022 інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Івановим О.В. за постановою серія ЕАО №5289763 ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КпАП України та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 гривень.

У постанові серії ЕАО№5289763 від 05.02.2022 року зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , 05.02.2022 року о 15.57 год. в м. Одеса, Фонтанська дорога, 23В, здійснив зупинку та стоянку авто ближче 2 метрів до пішохідного переходу, чим суттєво заважав учасникам дорожнього руху та пішоходам, чим порушив п.15.10.в. ПДР «Порушення стоянки, стоянка на тротуарах, де для руху пішоходів залишається менше 2 метрів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись з притягненням до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- в постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що факт вчинення адміністративного правопорушення, підтверджується відеозаписами з нагрудного відеореєстратора інспектора під номерами « 474768» та « 471945», проте зазначений доказ представником відповідача суду не було надано, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання;

- при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не було дотримано положень чинного законодавства, оскільки матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять;

- висновки поліцейського про порушення позивачем Правил дорожнього руху зроблені без дотримання встановленого законом порядку її винесення та є такими, що не підтверджені належними та достовірними доказами, з порушенням принципу невинуватості.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують вказані вище Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, підпунктом «в» п.15.10 Правил дорожнього руху України визначено, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

зазначає, що для притягнення до адміністративної відповідальності з наведених підстав необхідно встановити в діях особи склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону. У цьому разі створення перешкоди дорожньому руху або загрози безпеці руху є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки ( див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Cуду від 15 травня 2019 року по справі № 464/1703/17).

Згідно частини другої статті 258 КУпАП , протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року, № 5-рп/2015 сформулював правову позицію щодо наявності у справах про адміністративні правопорушення переліку адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Отже, враховуючи, що вказане провадження про адміністративне правопорушення є скороченим, позивач не залишається при цьому без засобів захисту, оскільки може висувати доводи під час судового розгляду, а будь-які недоліки процесу розгляду справи про адміністративне правопорушення можуть бути урівноважені під час розгляду відповідного позову у суді за допомогою його змагального характеру.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Згідно з Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 №100, нагрудна відеокамера повинна знаходитися в режимі відеозйомки при будь-якому контакті поліцейського з особами. Все спілкування повинне бути записане безперервно.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, передбачено загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів.

Відповідно до пп. 1, п. 3, розділу VIII Інструкції, строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб.

Згідно пп. 7, п. 3, розділу VIII Інструкції, відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України.

Окрім того відповідно до пункту 9 розділу ХV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, за наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації порушення, а у випадку наявності інформації про оскарження протягом строку оскарження та розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалою від 24.02.2022 відкрив провадження у справі, призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 02.03.2022.

У судове засідання призначене на 02.03.2022 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 19.04.2022, у зв`язку з відсутністю інформації про належне сповіщення відповідача та третьої особи. При цьому як убачається із матеріалів справи повідомлення про дату судового засідання направлено на електрону адресу Управління патрульної поліції в Одеської області згідно довідки від 09.03.2022 ( а.с.25).

У судове засідання призначене на 19.04.2022 сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 17.05.2022.

20.05.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи від 16.05.2022 № вих. 4753 (а.с.41), в яких зазначено, що надати відеозаписи з портативних відео реєстраторів інспекторів №№ 474768,471945, котрі зазначені в оскаржуваній постанові у якості доказів не є можливим у зв`язку із закінченням строку їх зберігання відповідно до пп. 1, п. 3, розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018.

Отже, колегія суддів зазначає, що фіксування події мало місце 05.02.2022, а строк зберігання відеозапису становить 30 діб, тобто до 07.03.2022 включно.

Відтак, колегія суддів зазначає, що на час розгляду справи по суті судом першої інстанції, тобто 02.06.2022, ключові докази по справі (відеозаписи з портативних відео реєстраторів інспекторів за даним фактом №№ 474768,471945) були знищенні через несвоєчасне сповіщення судом учасників про розгляд адміністративної справи, а не з вини відповідача чи третьої особи на стороні відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції, не маючи відповідних відеозаписів, котрі не надані до суду не з вини відповідача та третьої особи, не наділений повноваженнями стверджувати, що інспектор патрульної поліції дійшов висновку про порушення Правил дорожнього руху без дотримання встановленого порядку винесення постанови про адміністративне правопорушення та яка не підтверджена належними та достовірними доказами.

За таких обставин, колегія суддів, вважає за необхідне виключити ці висновки суду першої інстанції з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Проте, відсутність цих доказів з наведених вище причин, не може впливати та порушувати права позивача, оскільки державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ( див. рішення Європейського суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, від 20.05. 2010).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див.. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали адміністративної справи не містять доказів підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП., а тому слід погодитись по суті із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Частиною 9 статті 120 КАС України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом за допомогою поштового зв`язку, зазначене підтверджується печаткою поштового відділення на конверті, яким було відправлено позовну заяву до Приморського районного суду міста Одеси, а саме 15.02.2022( а.с. 19), що свідчить про дотримання позивачем строку звернення до суду.

Відтак, доводи апелянта щодо пропущення строку на звернення до суду з позовом не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем доказів на підтвердження його доводів , що зупинка була вимушеною у зв`язку із несправності авто, що на переконання апелянта, свідчить про наявність у позивача складу адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №177/525/17 (п. 47) сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Окрім того, зазначення апелянтом про наявність повідомлення інших осіб про порушення правил дорожнього руху не підтверджується матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не відповідають приписам частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Рішення суду в частини позовних вимог про визнання дій інспектора протиправними у апеляційному порядку не оскаржене , а тому суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 308 КАС України не дає правову оцінку неоскаржуваної частини судового рішення.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно по суті дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, з огляду на приписи абз.2 частини 2, частини 4 статі 317 КАС України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2022 року зміні шляхом виключення з її мотивувальної частини висновків суду стосовно того, що відповідачі не надалі належних та допустимих доказів та матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого оскаржуване рішення відповідача ухвалене без дотримання встановленого законом порядку її винесення та з порушенням принципу презумпції невинуватості.

В іншій частині постанову суду першої інстанції слід залишити без змін відповідно до статті 316 КАС України.

Відповідно до частини 6 статі 139 КАС України, якщо суду апеляційної інстанції , не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Водночас положеннями статті 139 КАС України не регламентовано стягнення з позивача в порядку розподілу судових витрат сплаченого суб`єктом владних повноважень судового збору.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020, справа № 817/66/16 (11-185апп19).

Враховуючи наведене та те, що рішення суду першої інстанції змінено лише у мотивувальній частині, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2022 року по справі № 522/3689/22 з підстав наведених у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

В решті рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2022 року по справі № 522/3689/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Турецька І.О.