Справа № 520/21493/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 р. Справа № 520/21493/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 13.12.21 по справі № 520/21493/21

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправною відмову Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 30 серпня 2021 року № 6, викладену в листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 01.09.2021 за № 909; зобов`язано Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 30 серпня 2021 року № 6 (реєстраційний вхідний номер № 842 від 30.08.2021 Центру надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Ізюмської міської ради).

03.12.2021 позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, відповідно до якої просив суд ухвалити додаткове рішення по справі №520/21493/21, яким відшкодувати судові витрати на користь ОСОБА_1 , пов`язаних з правничою допомогою в загальній сумі 19800,00 грн.

Харківським окружним адміністративним судом 13 грудня 2021 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 520/21493/21 задоволено частково.

Прийнято додаткове рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення у цій частині, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу позивача покладається на відповідача, а твердження суду першої інстанції про те, що питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) є помилковим і не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідач правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Такий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем укладено договір із адвокатом Лихачовим Романом Борисовичем про надання правничої допомоги б/н від 13 серпня 2021 року (надалі також Договір).

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 11 до Договору від 09.09.2021 адвокат надає правничу допомогу в рамках позову ОСОБА_1 до Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства про визнання відмови у задоволені запиту на отримання публічної інформації від 30.08.2021, викладеної в листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 01.09.2021 за № 909, протиправною та зобов`язання Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 30.08.2021.

Згідно з п. 3 додаткової угоди № 11 від 09.09.2021 оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом не пізніше 15 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

На підтвердження вартості професійної правничої допомоги адвоката позивачем надано копії:

- договору про надання правової допомоги б/н від 13.08.2021;

- додаткової угоди № 11 від 09.09.2021 до договору про надання правової допомоги від 13.08.2021;

- акта № 11 від 09.09.2021 до договору про надання правової допомоги від 13.08.2021;

- довідки-розрахунку № 05 від 02.12.2021.

Згідно з додатковою угодою № 11 від 09.09.2021 до договору про надання правової допомоги від 13.08.2021 та довідки-розрахунку № 05 від 02.12.2021 адвокатом надано позивачу правничу допомогу, а саме:

1. Правничу допомогу у зв`язку з складанням документу "Позовна заява про визнання відмови Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 30.08.2021 за № 6, викладену у листі Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства від 01.09.2021 за № 909, протиправною та зобов`язання Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 30.08.2021 за № 6 від 09.09.2021 № 520/21/8/1/зі - 3 (три) мінімальні заробітні плати станом на 01 січня 2021 року (18000 грн);

2. Правничу допомогу у зв`язку зі складанням документу "Клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження" від 09.09.2021 № 520/21/8/2/зі - 20 % (двадцять відсотків) мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року (1200 грн);

3. Правничу допомогу у зв`язку зі складанням документу "Клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору" від 09.09.2021 за № 520/21/8/3/зі - 10 % (десять відсотків) мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року (600 грн).

Загалом вартість вказаних послуг (гонорар) за додатковою угодою № 11 від 09.09.2021 та довідкою-розрахунком № 05 складає 19800 грн.

При цьому, позивачем до заяви не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; обґрунтування та зазначення витраченого адвокатом часу, натомість вартість наданих послуг (гонорар) встановлено не від витраченого адвокатом часу, а виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року.

В свою чергу, заявлена ціна послуг за складання адміністративного позову не є співмірною складності справи, оскільки аналогічні правовідносини неодноразово були предметом судового оскарження.

Колегія суддів, ураховуючи п. 4 ч. 5 ст. 134 КАС України, дійшла висновку, що позивачем не обґрунтовано, з урахуванням складності справи, складення позовної заяви на суму 18000 грн, оскільки позовна заява у цій категорії справ, не потребували складних правових досліджень.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає також завищеною вартість складання документу "Клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження" від 09.09.2021 - 20 % (двадцять відсотків) мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року та вартість складанням документу "Клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору" від 09.09.2021 - 10 % (десять відсотків) мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2021 року.

Дослідивши подані позивачем докази, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката з професійної правничої допомоги позивачу в сумі 19800 грн є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним зі складністю справи з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка до написання тексту позовної заяви, клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору не потребували значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до визначеної вартості послуг адвоката, а сума, яка заявлена до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги не є належним чином обґрунтованою на предмет їх розміру.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, значенням справи для сторони, та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Доводи, вказані позивачем у апеляційній скарзі, зокрема щодо того, що доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу позивача покладається на відповідача, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

Рішенням Європейського суду з прав людини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, зазначені вище висновки суду першої інстанції не протирічать та з ними узгоджуються.

Посилання позивача на статтю 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини щодо того, що позивач має «законне очікування» стосовно витрат, які виникають у судовому процесі, є недоречними.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи зазначені положення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги позивача.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 по справі № 520/21493/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін