Справа № 160/20336/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 серпня 2022 року м. Дніпросправа № 160/20336/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року

у адміністративній справі № 160/20336/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 , а саме, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо застосування при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2021 року в адміністративній справі № 160/1634/21 для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 66% з розміру зазначеного у довідці від 02.03.2020 року №177/20, виданій Херсонським апеляційним судом, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 78 % винагороди працюючого судді на відповідній посаді на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 02.03.2020 №177/20, з урахуванням раніше виплачених сум, а також стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 454,00 грн. Вказаним рішенням суду першої інстанції одночасно відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог стосовно зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного утриманні судді у відставці із збереженням розміру 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та в зарахуванні до стажу судді періоду з 01.09.1974 по 24.06.1978 навчання у Московському військовому інституті Міністерства оборони.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі в частині відмови у задоволені його вимог, оскільки на його переконання висновки суду у цій частині рішення є суперечливими, не відповідають принципу правової визначеності, принципу незворотності дії нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів ст.58 Конституції України та вимогам норм спеціальних законів, які були чинними у період від моменту призначення позивачу спірних виплат до їх перерахунку у 2020 році та не передбачали зменшення відсоткового показника довічного грошового утримання судді у відставці.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що правила обрахування стажу роботи на посаді судді, які застосовувалися на момент виходу судді у відставку, як і відсотковий розмір вже призначеного довічного грошового утримання є сталими та не можуть змінюватися, а змінною величиною і підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці була лише зміна суддівської винагороди. Апелянт вважає протиправним застосування відсоткового показника, передбаченого ч.З ст.142 Закону від 02.06.2016 №1402-VIII до перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки вказані положення стосується обрахування щомісячного довічного грошового утримання судді, який звернувся із заявою про його призначення на момент дії цієї норми, а не перерахунку раніше призначеного. При цьому, апелянт наголошує, що оскільки позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді, то перерахунок такого утримання слід здійснювати виходячи саме з 90% розміру суддівської винагороди.

З огляду на викладене, апелянт наголошує, що суд першої інстанції дійшов помилкового та суперечливого висновку щодо розрахунку відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме у розмірі 78 %: 50% (20 років роботи) + 14 х 2% (за кожний повний рік роботи понад 20 років), а тому просить Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 в адміністративній справі №160/20336/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду на предмет повноти встановлення фактичних обставин та застосування до них норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був звільний у відставку з посади судді апеляційного суду Херсонської області у зв`язку з поданням заяви про відставку на підставі рішенням Вищої ради правосуддя №970/0/15-17 від 25.04.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Херсонської області у відставку». Вже 19 травня 2017 року позивач вийшов у відставку з посади судді-секретаря судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області та з цього часу перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як одержувач щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до положень Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно матеріалів справи встановлено, що на момент виходу позивача у відставку, 19.05.2017 року, за чинними на той час нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VII, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача складав 90 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а саме, 80 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та 10 % за суддівський стаж понад 20 років.

На звернення позивача 12.03.2020 року та 18.12.2020 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявами про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до яких додавалася довідка Херсонського апеляційного суду від 02.03.2020 року №177/20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, листом від 23.01.2021 року №2076-25974/8-01/8-0400/21 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області була надана позивачу відповідь, якою повідомлено про відсутність правових підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці по наданій довідці, оскільки рішенням Конституційного Суду України №2-р/2020 визнано неконституційним пункт 25 розділу XII Закону № 1402, але у той же час вказане рішення №2-р/2020 не містить положень щодо порядку його виконання, тому на переконання пенсійного органу з 18.02.2020 року порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону № 1402, згідно з якою розмір щомісячного довічного грошового утримання не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу, а питання перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці вирішується відповідно до норм ч.4 ст.142 Закону № 1402, а саме, у разі зміни розміру складових суддівської «нагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, відповідач в листі зазначив, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а у Рішенні від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 Конституційний Суд України визначив, що положення частини другої статті 150 Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За наведених обставин, відповідач акцентував увагу на тому, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом №1402, не пропрацював на посаді судді три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, за зверненнями, що надходять після 18 лютого 2020, виникає згідно статті 142 Закону № 1402, тобто у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, після 18.02.2020 року.

З описаним у попередньому абзаці змістом листа ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, який фактично є відмовою пенсійного органу у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Херсонського апеляційного суду від 02.03.2020 року №177/20, позивач не погодився та звертався до суду за захистом своїх прав, внаслідок чого рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року у справі №160/1634/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову у проведенні перерахунку пенсії, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, викладене у листі від 23.01.2021 року №2076-25974/В-01/8-0400/21; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно із довідкою Херсонського апеляційного суду №177/20 від 02.03.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи виплату з 19 лютого 2020 року; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року у справі №160/1634/21 в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили, відповідачем по цій справі на виконання цього рішення суду було здійснено перерахунок пенсії позивача з 19.02.2020 року , але виходячи із розміру 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, враховуючи страховий стаж 36 років 2 місяці 13 днів та стаж роботи на посаді судді 19 років 6 днів. Водночас, до стажу роботи на посаді судді, позивачу не було враховано строк його навчання у військовому інституті, роботу слідчим військової прокуратури та членом військового трибуналу, а листом від 28.09.2021 року позивача було повідомлено, що відповідно до ч.1 ст.135 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453 - VI «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 2453), до стажу роботи на посаді судді зараховується лише робота на посадах: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражних судів; члена Вищої ради юстиції, вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Оскільки ст.135 Закону № 2453 не передбачене зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи на посаді члена військового трибуналу та на посаді слідчого військової прокуратури, то для зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання строку роботи на посаді члена військового трибуналу та на посаді слідчого військової прокуратури, немає законних підстав.

Відповідно, не погоджуючись зі зменшенням відсоткового розміру грошового забезпечення судді та неврахуванням до стажу роботи судді строку навчання у військовому інституті, роботи слідчим військової прокуратури та членом військового трибуналу, позивач звернувся до суду з позовом у даній справ, при вирішенні якого по суті, суд першої інстанції правильно спираючись на положення ч.2 ст.19, ст.21, ст.22, ст.64, ч.1 ст.126 Конституції України і п.2 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII та ст.135 ст.142 Закону №1402-VIII, а також приймаючи до уваги рішення Конституційного суду України: від 14.12.2011 № 18-рп/2011 (тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді»), від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), від 08.06.2016 № 4-рп/2016 (розуміння щомісячного довічного грошового утримання судді), від 18.02.2020 року № 2-р/2020 (стосовно не відповідності Конституції України положення п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII зі змінами) - дійшов обґрунтованого висновку, що з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 для всіх судді у відставці незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або конкурсу, визначено однаковий підхід для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру, встановленого Законом №1402-VIII. Тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020, Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про помилковість позиції позивача про можливість здійснення такого перерахунку виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді, оскільки ст.142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, і відповідно, позивачу має бути проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII, виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру заробітної плати працюючого судді, встановленого цим же Законом, що і є правом судді у відставці на здійснення перерахунку розміру довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус судців» №1402-VIII

Судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки для застосування розміру 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, відсутні правові підстави, бо зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, але з 18.02.2020, тобто, з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI в частині регулювання щомісячного грошового утримання, втратив чинність.

Дійсно, неможливо використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання, і відповідно, правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом №1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом №2453-VI відсутні.

На підтвердження своєї позиції, суд першої інстанції послався на відповідні правові позиції, що викладалися у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2021 року у справі № 620/5437/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 160/9739/20, від 11 жовтня 2021 року у справі № 160/10640/20, від 22 жовтня 2021 року № 300/530/21, що стало підставою для висновків суду першої інстанції про безпідставність твердження позивача стосовно сталого відсоткового співвідношення вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановленого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-V, а визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону № 1402-VIII не призводить до порушення гарантованих статтею 22 Конституції України прав позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений положеннями Закону № 2453-VI.

Погоджується судова колегія також з висновками суду першої інстанції про безпідставність зменшення пенсійним органом відсоткового значення розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання позивача до 50%, а в подальшому до 66 %, та з врахуванням того, що позивач проходив навчання та здійснював трудову діяльність у наступних періодах: 09.1974-06.1978 - курсант Московського військового інституту; 06.1978-07.1982- військовий слідчий, старший військовий слідчий військової прокуратури Нижньотагільського гарнізону, м. Нижній Тагіл, Свердловська область, Росія; 08.1982-01.1985 - член військового трибуналу Челябінського гарнізону Уральського військового округу; 02.1985-05.1987 - член військового трибуналу в/ч п/п 07959 Туркестанського військового округу; 05.1987-05.1989 - член військового трибуналу Ростовського-на-Дону гарнізону Північно- кавказького військового округу; 05.1989-10.1991 - член, заступник голови військового трибуналу Ростовського-на-Дону гарнізону Північно- кавказького військового округу; 02.1992-05.1994 - суддя Дніпропетровського обласного суду; 05.1994-08.2000 - адвокат міської асоціації адвокатів; 08.2000-07.2001 - суддя Дніпропетровського обласного суду; 07.2001-06.2012 - суддя апеляційного суду Дніпропетровської області; 06.2012 - 05.2017-суддя Апеляційного суду Херсонської області.

Мотивуючи наведені у попередньому абзаці висновків, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідачем при обрахунку стажу роботи на посаді судді протиправно не враховано період роботи позивача у військовому трибуналі, оскільки періоди з 08.1982 по 01.1985 (членом військового трибуналу Челябінського гарнізону Уральського військового округу, з 02.1985 по 05.1987 (членом військового трибуналу в/ч п/п 07959 Туркестанського військового округу, з 05.1987 по 05.1989 (членом військового трибуналу Ростовського-на-Дону гарнізону Північно-кавказького військового округу), з 05.1989 по 10.1991 (заступником голови військового трибуналу Ростовського-на-Дону гарнізону Північно-кавказького військового округу) є періодом його роботи на посаді судді.

Правильно суд першої інстанції визнав протиправним не врахування періоду навчання позивача у військовому інституті, а саме, половини строку навчання позивача з 01.09.1974 року по 24.06.1978 року, який становить 1 рік 9 місяців 27 днів (3 роки 9 місяців 24 дні /2= 1 рік 9 місяців 27 днів), та періоду перебування позивача на посаді слідчого військової прокуратури і старшого військового слідчого військової прокуратури з 27.06.1978 року по 02.08.1982 року 4 роки 1 місяць 7 днів, який відповідно до статті 43 Закону Україну "Про статус суддів" №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років, що узгоджується з викладеною у постановах від 20.12.2018 року по справі №482/684/17, від 20.11.2019 року по справі №308/5911/17, від 28.11.2019 року по справі №607/5454/17, від 19.08.2021 року по справі №369/2234/17 позицією Верховного Суду, за змістом якої визначено, що згідно статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих.

Перевіряючи під час розгляду справи правильність обчислення стажу роботи позивача на посаді судді, який враховується для розрахунку відсоткового значення грошового забезпечення, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що загальний стаж роботи позивача 34 роки 1 місяць 13 днів складається з: 28 років 2 місяців та 10 днів чистого суддівського стажу врахованого відповідачем + 1 рік 9 місяців 27 днів половина строку навчання + 4 рік 1 місяць 7 днів робота на посаді слідчого прокуратури. Відповідно, при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 78%, що складається з: 50% (20 років роботи) + 14 х 2% (за кожний повний рік роботи понад 20 років).

Правильним також судова колегія визнає обраний судом спосіб захисту (відновлення) порушеного права позивача шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо застосування при виконанні рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 2 квітня 2021 року в адміністративній справі № 160/1634/21 для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 66% з розміру зазначеного у довідці від 02.03.2020 року №177/20, виданої Херсонським апеляційним судом, що стало підставою для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці в розмірі 78 % суддівської винагороди з 19.02.2020 року на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 02.03.2020 №177/20, з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки такий перерахунок позивачу здійснено саме на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 у справі №160/1634/21

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно здійснення перерахунку його щомісячного грошового забезпечення з 01.01.2020 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати виплату пенсії в розмірі раніше визначеного 9- відсоткового розміру і без обмеження граничного розміру в подальшому - є лише власним розумінням норм матеріального права та не спростовують вищевикладених висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути задоволені апеляційним судом.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія визнає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягаю задоволенню, тому керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року- залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова

суддя Д.В. Чепурнов