Справа № 560/6932/21
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6932/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

04 серпня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області про визнання протиправними та скасування розпорядження і рішень, поновлення на посаді, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати розпорядження відповідача від 11 травня 2021 № 09-04-81 -р/к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань кадрової та режимно-секретної роботи апарату Шепетівської міської ради та його виконавчого комітету;

- стягнути з Виконавчого комітету Шепетівської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14 травня 2021 року по день винесення судового рішення;

- стягнути з Виконавчого комітету Шепетівської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за незаконне звільнення в розмірі 25000,00 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.11.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано розпорядження Виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 11 травня 2021 № 09-04-81 -р/к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу з питань кадрової та режимно-секретної роботи апарату Шепетівської міської ради та його виконавчого комітету з 14 травня 2021 року;

- стягнуто з Виконавчого комітету Шепетівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2021 року по 11 листопада 2021 року в сумі 81897,48 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначив, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За правилами частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП4 про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Враховуючи норми законодавства, за два місяці до звільнення, ОСОБА_1 попереджено розпорядженням міського голови від 12.03.2021 №56-2021 "Про попередження працівників апарату Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників" про подальше вивільнення. Так, як на момент звільнення ОСОБА_1 у виконавчому комітеті та апараті Шепетівської міської ради наявних вакантних посад не було, їй не нічого не пропонувалося.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 02.02.2010 по 13.05.2021 працювала на різних посадах у Виконавчому комітеті Шепетівської міської ради.

11.03.2010 позивач прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування.

З 20.07.2017 по 13.05.2021 (день звільнення) займала посаду головного спеціаліста відділу з питань кадрової та режимно-секретної роботи, який складався з начальника відділу та одного головного спеціаліста. З січня 2021 є членом первинної профспілкової організації Виконавчого комітету Шепетівської міської ради.

25 лютого 2021 року Шепетівською міською радою прийняте рішення № З «Про затвердження структури та загальної чисельності працівників апарату Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів».

11.03.3021 Шепетівський міський голова розпорядженням № 54-2021 р. затвердив штатний розпис Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів, відповідно до якого у складі апарату міської ради та ї виконавчого комітету діють, зокрема, відділ правового і кадрового забезпечення у складі начальника відділу та двох головних спеціалістів та сектор кадрової та режимно-секретної роботи у складі завідувача сектору.

12.03.2021 міський голова виніс розпорядження №56-2021 р. «Про попередження працівників апарату Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників»,

12.03.2021 позивачка попереджена про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників.

13.05.2021 розпорядженням Шепетівського міського голова №09- 04-81/2021-р/к позивачка звільнена з посади головного спеціаліста його виконавчого комітету відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників.

Вважаючи звільнення незаконним звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Суд встановив, що у відповідності до розпорядження міського голови від 12.03.2021 №56-2021 р позивачка попереджена про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників 12.03.2021. Попереджуючи про майбутнє звільнення, відповідач не запропонував їй іншу посаду за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку позивачка могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, та не повідомив про відсутність таких вакантних посад.

Суд вважав безпідставним посилання відповідача на статтю 42 КЗпП України, якою передбачене переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в обгрунтування невиконання вимог частини другої статті 41 КЗпП України щодо надання позивачці пропозиції щодо заміщення вакантної на час її звільнення посади спеціаліста 1 категорії відділу організаційного забезпечення та документообігу управління організаційного, інформаційного забезпечення та документообігу чи іншої вакантної посади, яку позивачка може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року N 2493-III (далі Закон N 2493-III).

Відповідно до частини І статті 2 Закону N 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Положеннями частин 1 і 3 статті 51 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року280/97-ВР (далі Закон N 280/97-ВР) передбачено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

Згідно з частиною І статті З Закону N 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини З статті 7 Закону N 2493-III на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», «;Про службу в органах місцевого самоврядування» та іншими законами України.

Таким чином, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування, проходження та припинення служби в органах місцевого самоврядування є предметом спеціального законодавчого регулювання.

При цьому, з урахуванням приписів статті 7 Закону N 2493-III у випадках, не врегульованих спеціальним законодавством, до правовідносин, пов`язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування, можуть застосовуватися загальні положення трудового законодавства у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано. Зазначену правову позицію сформував Верховний Суд у постанові від 06.08.2020 у справі № 186/294/16-а.

Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування передбачені статтею 20 Закону N 2493-III. Відповідно до цієї норми крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Законом N 2493-III не врегульований порядок звільнення посадових осіб місцевого самоврядування зі служби у зв`язку із скороченням штату.

Тому, до спірних правовідносин суд засовує відповідні норми КЗпП України.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яка слугувала підставою для звільнення позивачки, передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників регулює стаття 49-2 КЗпП України.

Відповідно до цієї норми про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2018 року у справі N 761/3694/15-ц, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як встановлено судом першої інстанції, 25 лютого 2021 року Шепетівською міською радою прийняте рішення № З «Про затвердження структури та загальної чисельності працівників апарату Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів».

11.03.3021 Шепетівський міський голова розпорядженням № 54-2021 р. затвердив штатний розпис Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів, відповідно до якого у складі апарату міської ради та ї виконавчого комітету діють, зокрема, відділ правового і кадрового забезпечення у складі начальника відділу та двох головних спеціалістів та сектор кадрової та режимно-секретної роботи у складі завідувача сектору.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого комітету Шепетіської міської ради від 11.05.2021 №09-04-81-р/к "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу з питань кадрової та режимно-секретної роботи апарату міської ради та його виконавчого комітету.

Підставою звільнення в розпорядження вказано: розпорядження міського голови від 12.03.2021 №56-2021р "Про попередження працівників апарату Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників", ст.40,44,47,49-2 КЗпПУ, у зв`язку із відсутністю можливості працевлаштування на іншу роботу.

Отже, у відповідності до розпорядження міського голови від 12.03.2021 №56-2021 р позивач попереджена про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників 12.03.2021.

Однак, попереджуючи про майбутнє звільнення, відповідач не запропонував їй іншу посаду за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку позивачка могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, та не повідомив про відсутність таких вакантних посад.

Водночас, відповідно до розпорядження міського голови від 02.06.2021 №09-04-122/2021 виконавчий комітет Шепетівської міської ради оголосив конкурс на заміщення вакантної посади спеціаліста 1 категорії відділу організаційного забезпечення та документообігу управління організаційного, інформаційного забезпечення та документообігу апарату Шепетівської міської ради га її виконавчого комітету.

Крім того, у відділі правового і кадрового забезпечення з загальною кількістю 5 штатних одиниць, утвореному фактично в результаті злиття двох відділів (відділу з питань кадрової та режимно-секретної роботи в кількості 2 одиниць (начальник відділу та один головний спеціаліст) та юридичного відділу в кількості 3 одиниці (начальник відділу, головний спеціаліст та спеціаліст І категорії), з`явились дві посади головного спеціаліста. Проте, жодна з них не запропонована позивачці.

Що стосується доводів апелянта про відсутність на даний момент у штатному розписі посади, з якої було звільнено позивача, є безпідставними, оскільки апелянт мав змогу поновити позивача на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису.

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №808/2741/16.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець повинен враховувати переважне право працівника на залишення на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 року по справі №826/25248/15 (адміністративне провадження №К/9901/7798/18), від 26.09.2019 року по справі №806/405/17 (адміністративне провадження №К/9901/22320/18).

Виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 40, частини другої статті 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

Крім того, згідно ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року в справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року в справі № 826/6148/16.

Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Безпідставними на думку колегії суду є доводи апелянта на дотримання ним вимог закону щодо погодження звільнення з профспілкою.

Відповідач до відзиву на позов надав копію листа голові Шепетівської районної профспілкової організації працівників державних установ від 12.03.2021 № 01-33/917, до якого було додано рішення VI сесії Шепетівської міської ради від 25 лютого 2021 року № 3 "Про затвердження структури та загальної чисельності працівників апарату Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів влади" та розпорядження міського голови від 11.03.2021 №54-2021 "Про затвердження штатного розпису апарату Шепетівської міської ради та її виконавчого комітету, інших виконавчих органів".

Однак вказані документи не містять переліку конкретних працівників із зазначенням посад, прізвищ, імен, які були звільнені у зв`язку із скороченням.

Крім того, апелянтом не було дотримано вимог ст. 43 КЗпП України, зокрема, щодо розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Також відсутність відповідної посади у відповідача не може бути підставою для позбавлення позивача права на належне поновлення його порушених прав та виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування розпорядження від 11 травня 2021 № 09-04-81 -р/к "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлення позивача на посаді.

Посилання відповідача на відсутність у штатному розписі посади головного спеціаліста відділу з питань кадрової та режимно-секретної роботи як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Доводів щодо незгоди з розрахунком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача заробітку за час вимушеного прогулу, відповідачем не наведено, а тому суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення у відповідності до приписів ст. 308 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив правильний висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.