Справа № 755/6611/22
Суддя: Слободянюк А. В.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/6611/22

Провадження №: 2-а/755/250/22

"01" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Бовкун М.В.,

представника позивача - Мельника В.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ),

перекладача - Рахімі Асмат Абдулвахід,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва в режимі відео-конференц зв`язку справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про продовження строку затримання іноземця, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про продовження строку затримання іноземця.

В своєму позові позивач просить: подовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 серпня 2021 року працівниками Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , який перебуває на території України з порушенням вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживає без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення з України.

Позивач зазначає, що відповідачем було порушено вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому 14 липня 2020 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу. В той же час, відносно відповідача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, зобов`язано залишити територію України не пізніше 11 серпня 2020 року із подальшою забороною в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки. В той же день у нього було відібрано розписку про отримання зазначеного вище рішення, в якій він зобов`язувався залишити територію України не пізніше вказаного строку.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем без поважних причин не було виконано зазначене рішення, територію України він не залишив, чим порушив положення законодавства України.

Як стверджує позивач, 03 серпня 2021 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до відповідача про примусове видворення останнього та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, строком на 6 (шість) місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2021 року було частково задоволено адміністративний позов у справі № 743/924/21, примусово видворено за межі України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 та затримано його строком до 6 місяців.

01 лютого 2022 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області задовольнив адміністративний позов ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у справі №473/322/22 та ухвалив рішення про продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 місяців.

За наслідками перегляду вказаного рішення суду апеляційною інстанцією, дане рішення було залишено без змін. При цьому, ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 05 травня 2022 було відмовлено представнику відповідача у задоволенні заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами.

Як зазначає позивач, на момент звернення до суду з цим позовом, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито вичерпних заходів, передбачених чинним законодавством, для здійснення ідентифікації особи відповідача та оформлення документа, який надав би йому право перетину державно кордону для виїзду з України.

Так, позивач стверджує, що 27 квітня 2022 року було отримано лист від адміністрації Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (ПТПІ), у якому зазначено, що відповідач надав копію свого паспортного документу, з метою ідентифікації його особи та виявив бажання повернутись до країни походження.

03 червня 2022 року Посольством Ісламської Республіки Афганістан у Варшаві на ім`я відповідача було видано сертифікат на повернення до країни походження.

При цьому, позивач зазначає, що 17 червня 2022, з метою забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення відповідача, міграційною службою було здійснено супровід останнього із Волинського ПТПІ до пункту пропуску через державний кордон «Шегині-Медика», однак Прикордонна варта Республіки Польща не погодила в`їзд відповідачу на територію Республіки Польща. За таких обставин, того ж дня іноземця було повернуто до Волинського ПТПІ, де він наразі продовжує утримуватись.

Позивач у своєму позову стверджує, що наразі ЦМУ ДМС продовжує вживати належних дій для забезпечення якнайшвидшого видворення Відповідача з України.

Як зазначає заявник, протягом усього строку утримання відповідача в ПТПІ з боку ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, для забезпечення якнайшвидшого його видворення з території України, вживались всі можливі заходи. Зокрема, багаторазово направлялись листи до Консульського відділу Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні, в яких було наголошено про необхідність сприяння Консульського відділу у ідентифікації вказаної особи з метою документування її документом, який надає право перетину державного кордону для виїзду з України.

Однак, оскільки позивачем станом на теперішній час не були отримані зазначені документи стосовно відповідача, при цьому, строк його затримання встановлений рішенням суду завершується 01 серпня 2022 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до матеріалів справи, дана позовна заява була сформована в системі «Електронний суд» 28 серпня 2022 року та надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва, 01 серпня 2022 року дану справу було передано до провадження судді Слободянюк А.В.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснював, що на територію України прибув з території Російської Федерації, будь-яких дозвільних документів для легального перебування на території України не отримував.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно ст. 79 КАС України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Так, судом встановлено, що 02 серпня 2021 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як зазначає позивач, органами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, зобов`язано залишити територію України не пізніше 11 серпня 2020 року із подальшою забороною в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки. В той же день у нього було відібрано розписку про отримання зазначеного вище рішення, в якій він зобов`язувався залишити територію України не пізніше вказаного строку.

Однак як вбачається з матеріалів справи дані рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ухвалені стосовно відповідача та його розписка не були надані суду.

Позивач посилається на те, що відповідачем не було виконано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області - територію України в строк до 11 серпня 2020 року - він не залишив.

03 серпня 2021 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області було прийнято рішення про примусове видворення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) за межі території України, його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на шість місяців.

01 лютого 2022 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №473/322/22 було продовжено строк затримання ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до 6 місяців, тобто до 02 серпня 2022 року.

Дані рішення суду набрали законної сили. В той же час, вбачається, що вказані процесуальні документи, також не були надані позивачем.

Крім того, виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було поміщено до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС».

Відповідно до листа зазначеної державної установи 05 квітня 2022 року № 294/04-55, з метою якнайшвидшого встановлення особи ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), останнім було надано копію його паспорту та виявлено бажання повернутися до країни походження.

Також судом встановлено, що 03 червня 2022 року Посольством Ісламської Республіки Афганістан у Варшаві на ім`я відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було видано Сертифікат на повернення до країни походження строком дії до 03 червня 2023 року.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2022 року з метою забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення відповідача з території України, міграційною службою було здійснено супровід ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) із Волинського пункт тимчасового перебування іноземців, де він перебував до пункту пропуску через державний кордон «Шегині-Медика», про що повідомлено листом Голови ДМС України Науменко Н. № 8.3/1050-22 від 15 червня 2022 року.

Однак, відповідно до листа Управління Державної міграційної служби Україниу Волинській області від 20 червня 2022 року № 0701.11/5599-22, прикордонна варта Республіки Польща не погодила в`їзд ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на територію Республіки Польща, через відсутність будь-якого офіційного погодження з Посольством Ісламської Республіки Афганістан. А тому відповідач був повернутий до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців.

Як вбачається з матеріалів справи, строк затримання відповідача, відповідно до вищенаведеного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, встановлений до 02 серпня 2022 року.

Так, згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації.

Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Так, згідно ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України.

Згідно ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати,що іноземець або особа без громадянства,стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців,документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади,що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів(підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України).

При цьому, спеціальною нормою, яка визначає підстави для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є саме ч.11 ст. 289 КАС України, зміст якої розкривається ч.13 вказаної статті.

Зокрема, ч. 13 ст. 289 КАС України регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зазначений перелік умов є вичерпним, що також зазначено у постанові Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 743/1046/20.

Як вбачається з матеріалів справи, підстави, які можуть бути враховані судом для продовження строку затримання відповідача, зазначені у ч. 13 ст. 289 КАС України, на даний час відсутні.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що особа відповідача на день пред`явлення позову до суду ідентифікована позивачем.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в даному випадку відповідач виявив своє бажання співпрацювати з органами міграційної служби, під час процедури його ідентифікації, надавши відповідну копію свого паспорту та зазначив про своє бажання повернутися до країни походження, при тому, що після проходження процедури ідентифікації особи відповідача Посольством Ісламської Республіки Афганістан було видано сертифікат на повернення до країни походження. А отже судом виключається наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 13 ст. 289 КАС України, як підстава для можливості продовження строку затримання іноземця, відповідно до положень закону. Крім того, варто зауважити, що отримання зазначеної копії паспорту відповідача, виключає наявність обставин обумовлених п. 2 ч. 13 ст. 289 КАС України.

Також, суд звертає увагу, що відсутність можливості виконати судове рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.9, 77, 78, 79, 241-246, 250, 289 КАС України, суд

ухвалив :

В задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) про продовження строку затримання іноземця - відмовити.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.В. Слободянюк