Справа № 520/12138/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 р. Справа № 520/12138/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.03.2020 року у справі № 520/12138/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Харківській області від 01 листопада 2019 року № 1091 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» в частині пункту 3 наказу щодо звільнення з посади начальника Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області з 01 листопада 2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року у справі № 520/12138/19 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, та помилковість висновків суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі № 520/12138/19 скасувати, та ухвалити нове судове рішення яким позов задовольнити.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року, у справі № 520/12138/19 постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року про скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року у справі № 520/12138/19 та задоволення позову ОСОБА_1 скасовано, справу направлено до Другого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.

Сторонами подані клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) наказом ГУ НП в Харківській області від 25 квітня 2019 року № 109 о/с призначений на посаду начальника Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області.

24 жовтня 2019 року до ГУ НП в Харківській області від громадянина ОСОБА_2 надійшла заява (зареєстрована в ЄО ГУ НП за № 1560) щодо дій слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , стосовно того, що останній, перебуваючи на посаді слідчого СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області, без відома заявника користувався його автомобілем «Маzdа 6», який ОСОБА_3 не належав та був викрадений 30 червня 2019 року у м. Київ. У зазначеній заяві ОСОБА_2 також зазначив, що він звертався до начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 , який будь-яких заходів за даним фактом не вжив.

Наказом ГУНП в Харківській області від 25 жовтня 2019 року № 1798 «Про призначення та проведення службового розслідування» за вказаними у вищевказаній заяві обставинами було призначено службове розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 01 липня 2019 року Деснянським управлінням поліції ГУ НП в м. Києві розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України за заявою громадянина ОСОБА_2 за фактом незаконного заволодіння невідомою особою його автомобілем «Mazdа 6», н. з. НОМЕР_1 . Відомості були внесені до ЄРДР за № 0004857. Даний автомобіль був оголошений у розшук.

Також, службовим розслідуванням встановлено, що 30 серпня 2019 року начальник Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_1 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, від працівника СБУ ОСОБА_4 отримав інформацію відносно свого підлеглого слідчого СВ цього ж підрозділу старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про те, що останній користується викраденим автомобілем марки «Mazdа 6». Полковник поліції ОСОБА_1 , будучи відповідно до вимог п. 1 розділу 7 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2018 року № 111, відповідальним за організацію реагування на повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, будь-яких заходів щодо реагування на вказане повідомлення не вжив; у порушення вимог підп. 1 п. 1 та п. 6 розділу II Порядку, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100, на усну заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення не відреагував; заходів щодо його припинення не вжив, не забезпечив дотримання порядку приймання, обліку, розгляду та реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення та інші події, чим порушив підпункт 2 пункту 7 своїх функціональних обов`язків, затверджених начальником ГУ НП в Харківській області від 13 серпня 2019 року № 4452/119/01/25-2019.

Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що 31 серпня 2019 року полковник поліції ОСОБА_1 , перебуваючи біля входу до будівлі Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області, вдруге отримав від працівника СБУ інформацію про можливу причетність слідчого СВ Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 до приховування майна, здобутого злочинним шляхом, а саме: викраденого автомобіля ОСОБА_2 та зазначену інформацію також підтвердив особисто громадянин ОСОБА_2 , який був присутній на даній зустрічі.

Проте, ОСОБА_1 , як поліцейський, на усну заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення не відреагував; заходів щодо його припинення не вчинив, не забезпечив дотримання порядку приймання, обліку, розгляду та реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення та інші події, тим самим порушив вимоги підп. 1 п. 1 та п. 6 розділу II Порядку, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100, та підпункт 2 пункту 7 своїх функціональних обов`язків, затверджених начальником ГУ НП в Харківській області від 13 серпня 2019 року № 4452/119/01/25-19.

Також службовим розслідуванням встановлено, що начальник Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_1 , як поліцейський, який є начальником для підлеглих йому поліцейських, нехтуючи обов`язком бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги поліцейського, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати старанність у службі, своєю поведінкою не сприяв дотриманню підпорядкованими працівниками вищезазначених норм. Указані дії ОСОБА_1 негативно впливають на дотримання підлеглим особовим складом дисципліни та законності, та завдають суттєвої шкоди авторитету керівників ГУ НП в Харківській області, що, у свою чергу, підриває довіру громадян до Національної поліції України.

Висновком службового розслідування обставин, що пом`якшують відповідальність полковника поліції ОСОБА_1 не встановлено. Натомість, обставинами, що обтяжують його відповідальність, є настання тяжких наслідків через підрив авторитету Національної поліції України та довіри населення до поліцейських.

01 листопада 2019 року начальником ГУ НП в Харківській області затверджено висновок за результатами службового розслідування за фактами, викладеними у заяві ОСОБА_2 , згідно із яким відомості, викладені у заяві громадянина ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження (п. 2 Висновку).

За вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні вимог: підп. 1 п. 1 та п. 6 розділу II Порядку, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100, п. 1 розділу 7 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2018 року № 111, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 18 березня 2018 року за № 371/31823; підпункту 2 пункту 7 своїх функціональних обов`язків, до начальника Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади (п. 5 Висновку).

Наказом ГУ НП в Харківській області від 01 листопада 2019 року № 1091 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» (пункт 3 наказу) полковника поліції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Індустріального ВП ГУ НП в Харківській області.

Не погоджуючись з вищевказаним наказом, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було отримано інформацію про можливе вчинення його підлеглим кримінального правопорушення, однак передбачених у такому випадку заходів щодо реагування на таке повідомлення не вчинено. Суд зазначив, що подібні випадки негативно впливають на імідж як поліції, так і органів державної влади загалом, підривають віру громадян у спроможність поліції на високому професійному рівні здійснювати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII установлено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Пунктом 3 частини 10 статті 62 Закону № 580-VIII закріплено, що поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу.

Згідно п. 1 розд. ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100 (далі Порядок № 100), прийняття заяв (повідомлень) незалежно від місця і часу їх учинення, повноти отриманих даних, особи заявника здійснює цілодобово, безперервно та невідкладно орган (підрозділ) поліції, до якого надійшла така інформація.

Заяви (повідомлення) можуть бути усні або письмові:

усні заяви (повідомлення) від осіб уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції або інший поліцейський, до повноважень якого це належить, вносить до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (додаток 2);

під час особистого звернення заявника до органу (підрозділу) поліції із письмовою заявою (повідомленням) уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції її (його) приймає і реєструє.

Згідно п. 6 розд. ІІ Порядку № 100 поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Згідно п. 1 розд. VII Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 лютого 2018 року № 111 (далі Інструкція № 111) за організацію реагування на повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, достовірність, повноту і своєчасність подання інформації до чергової служби вищого рівня, інших органів державної влади відповідають начальники органів (підрозділів) поліції або особи, які виконують їх обов`язки.

Згідно пп. 2 п. 7 функціональних обов`язків начальника Індустріального відділу поліції ГУНП в Харківській області, начальник відділу поліції забезпечує дотримання порядку приймання, обліку, розгляду та реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення та інші події.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вимог Порядку № 100 та Інструкції № 111 позивач не порушував, оскільки жодної заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення 30-31 серпня 2019 року не отримував.

Колегія суддів не приймає вищевказані доводи, оскільки такі спростовуються власноруч складеними позивачем під час службового розслідування поясненнями, в яких зазначено про те, що 30.08.2019 року до позивача звернувся працівник СБУ ОСОБА_5 з приводу можливої підозри у керуванні викраденим автомобілем «Mazda 6» НОМЕР_2 підлеглим позивача ОСОБА_3 , при цьому працівник СБУ повідомив позивача, що угон автомобіля був здійснений в м. Києві та порушено кримінальне провадження за даним фактом ( Т. 1 з.б. а.с. 135).

Наведене дає підстави дійти висновку про те, що 30 серпня 2019 року позивачем було отримано усну заяву (повідомлення)/інформацію про можливе кримінальне правопорушення.

Однак, передбачених у такому випадку заходів реагування на вищевказану інформацію позивачем не вчинено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було запропоновано ОСОБА_2 скласти відповідну письмову заяву на що останній не відреагував (а.с. 84), а також про те, що позивач пропонував зробити заяву про кримінальне правопорушення про що повідомив і співробітника СБУ, який 30.08.2019 року прибув до Індустріального ВП як приватна особа (а.с. 86) колегія суддів також не приймає, оскільки як було зазначено вище, Порядком № 100 чітко закріплено, що усні заяви (повідомлення) від осіб уповноважена службова особа або інший поліцейський вносить до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, а у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, поліцейський невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

Всупереч зазначеним вимогам, жодної з перелічених дій спрямованих на реагування на повідомлення про можливе кримінальне правопорушення та вжиття відповідних заходів після його одержання, позивачем вчинено не було.

Крім того, колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційні скарзі вищевказані обставини пропонування позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 скласти письмову заяву щодо повідомлених обставин, додатково підтверджують факт обізнаності позивача з інформацією щодо можливого правопорушення.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не отримував жодних повідомлень про кримінальне правопорушення безпосередньо від власника автомобіля ОСОБА_2 , у даному випадку не мають правового значення, оскільки за правилами пп. 1 п. 1 розд. ІІ Порядку № 100, прийняття заяв (повідомлень) здійснюється невідкладно незалежно від повноти отриманих даних та особи заявника.

За правилами п. 5 частини 1статті 23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII установлено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут) службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявленні порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Отже, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового i начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника Національної поліції України, статутів i наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Крім того, колегія суддів зауважує, що кожний поліцейський незалежно від місця перебування, часу доби у разі отримання інформації про кримінальне правопорушення чи іншу подію (у будь-якій формі) повинен вжити всіх можливих заходів з метою належного реагування та припинення кримінального правопорушення чи іншої події, всебічно сприяти їх розслідуванню і розкриттю. Вступаючи на службу в поліції кожний поліцейський взяв на себе підвищені зобов`язання щодо дотримання службової дисципліни, як у службовий так і позаслужбовий час. Присяга поліцейського зобов`язує вірно служити, дотримуватися законодавства, поважати права людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського. Авторитет поліції багато в чому пов`язується з авторитетом поліцейського, оцінкою його поведінки як у професійній сфері, так і поза межами його професійної (службової) діяльності. Поліцейський повинен докладати всіх зусиль, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.

Аналогічні висновки були наведені Верховним Судом у постанові від 09 грудня 2021 року у цій справі № 520/12138/19.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Частиною 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту закріплено, що дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Колегія суддів зазначає, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями й документами.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин та встановлених у цій справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правильно кваліфіковано дії/бездіяльність позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Стосовно правової оцінки правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вона повинна фокусуватися насамперед на тому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Аналогічні висновки були наведені Верховним Судом зокрема у постанові від 21 липня 2022 року у справі № 160/11795/20.

В аспекті спірних правовідносин, у діях/бездіяльності позивача встановлено наявність дисциплінарного порушення та підстави для застосування дисциплінарного стягнення.

З огляду на характер вчиненого проступку, тяжкості його наслідків, зокрема у виді набуття ситуацією значного розголосу в засобах масової інформації, що, як обґрунтовано було встановлено судом першої інстанції, підриває авторитет Національної поліції України та довіру населення до поліцейських, а також негативно впливає як на імідж поліції, так і органів державної влади загалом, колегія суддів вважає, що застосований до позивача вид стягнення у виді звільнення з посади, є повністю пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Доходячи висновку щодо пропорційності (співмірності) обраного до позивача виду стягнення, колегія суддів також враховує, що застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, відбулося за наявності у позивача двох дисциплінарних стягнень (зауваження та догана), строк дії яких не закінчився, що сторонами не заперечується.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

При новому розгляді справи, судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч. 5 ст. 353 КАС України, враховано висновки і мотиви Верховного Суду щодо необхідності встановлення усіх фактичних обставин справи й дослідження відповідних доказів, які мають значення для правильного вирішення справи.

Стосовно заяви представника відповідача про визнання апеляційної скарги в частині того, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення не відповідає тяжкості дисциплінарного проступку, із зазначенням про те, що до позивача підлягало застосуванню менш суворе дисциплінарне стягнення ніж звільнення з посади, з огляду на що ГУНП в Харківській області визнає обґрунтованою апеляційну скаргу в цій частині, то колегія суддів означену заяву не приймає з огляду на її безпідставність, оскільки такої частини/доводів апеляційна скарга не містить. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач повністю заперечує вчинення ним будь-якого дисциплінарного проступку.

Водночас за правилами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 520/12138/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський