Справа № 120/3824/22
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 серпня 2022 р. Справа № 120/3824/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.11.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон № 1058-VI). На день звернення до органу Пенсійного фонду, як зазначено у позовній заяві, позивачеві виповнилось 55 років, загальний страховий стаж роботи за підрахунком органу Пенсійного фонду складав 36 років 06 місяців 25 днів (при необхідному 28 років 06 місяців) та спеціальний на посаді тракториста-машиніста із безпосереднім зайняттям у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства на час звернення за призначенням пенсії становив більше 20 років. Разом з тим, згідно з рішенням, викладеним у формі протоколу відповідача №38 від 18.11.2021, позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Позивач вважає, що таке рішення відповідача про відмову у призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах грубо порушує його права та інтереси на пенсійне забезпечення. Переконаний, що на час його (позивача) звернення до ГУ ПФУ у Вінницькій області були всі підстави для призначення йому пенсії.

Ухвалою судді Вінницького окружного адміністративного суду від 13.05.2022 відкрито провадження в адміністративний справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні). Крім того, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

03.06.2022 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначає, що рішення про відмову в призначенні пенсії № 38 від 18.11.2021 підписане начальником відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Юлією Харламовою, а відтак, заява позивача від 12.11.2021 відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Щодо змісту позовних вимог, то відповідач з посиланням на ст.ст. 13, 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон №1788-XII) п. 1. ч. 1 ст. 44, п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-VI, пп. 4.2 Розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок № 22-1), п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) зазначає, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача становить 36 років 6 місяців 25 днів, необхідний стаж роботи трактористом-машиністом безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції - відсутній. До загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 06.09.1990 по 28.12.1991, оскільки між датою звільнення (28.12.1991) та датою наказу про звільнення (11.01.1991) присутній тривалий проміжок часу, крім того, наявний запис про прийняття на роботу з 22.04.1994 у відділення Державної служби охорони, але запис про звільнення відсутній, тому встановити період роботи немає можливості. До пільгового стажу позивача не зараховані періоди роботи протягом січня 1987 року грудня 1988 року; січня 1990 року - вересня 1990 року, згідно з довідкою від 02.07.2021 №68 та з 05.08.2006 по 14.12.2016, з 03.04.2017 по 12.10.2021, згідно з довідкою від 12.10.2021 №517, оскільки відсутні документи про підтвердження безпосередньої зайнятості у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду, відсутні накази про роботу трактористом машиністом; довідки містять посилання на законодавство не чинне на дату звернення. Крім того, в довідці від 12.10.2021 №517 зазначено посаду "тракторист" (посада "тракториста" не передбачена п. 3 ч.2 ст.114 Закону № 1058-VI) та відсутній підпис відділу кадрів.

Відтак, на переконання відповідача, оскільки за вказаними документами стаж роботи позивача за посадою тракториста-машиніста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції не визначено, а тому позивачеві правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою від 13.06.2022 суд запропонував позивачеві висловити письмово свої доводи, міркування або заперечення щодо можливості залучення до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

На виконання вказаної ухвали суду від представника позивача 04.07.2022 надійшла заява, в якій він просить залучити до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. У зв`язку з цим ухвалою від 05.07.2022 суд залучив до участі у цій справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області, співвідповідач) та встановив йому строк для подання відзиву на позовну заяву.

Копія ухвали від 05.07.2022 надіслана співвідповідачу електронною поштою та отримана ним того ж дня, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. Крім того, копія ухвали від 05.07.2022 надіслана співвідповідачу рекомендованим листом та отримана 13.07.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Проте, представником співвідповідача відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не надходило, причин поважності його неподання співвідповідачем не повідомлено.

Суд звертає увагу, що представником співвідповідача також не надано до суду клопотання про продовження строку подання до суду відзиву на позов.

Згідно з ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Водночас дата постановлення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді у відпустці в період з 14.07.2022 по 29.07.2022 включно.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 12.11.2021 позивач у віці 55 років звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. Закону № 1058-VI.

Згідно з Порядком № 22-1 після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Миколаївській області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 18.11.2021 № 8 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-VI у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи трактористом-машиністом, безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції. Як зазначено у вказаному рішенні, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 06.09.1990 по 28.12.1991, оскільки тривалий проміжок часу між датою звільнення (28.12.1991) та датою наказу про звільнення (11.01.1991); наявний запис про прийняття на роботу з 22.04.1994 у відділенні Державної служби охорони, але запис про звільнення відсутній. Також відповідно до цього рішення до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи протягом січня 1987 року грудня 1988 року, січня 1990 року вересня 1990 року згідно з довідкою від 02.07.2021 № 68 та з 05.08.2003 по 14.12.2016, з 03.04.2017 по 12.10.2021 згідно з довідкою від 12.10.2021, оскільки відсутні документи про підтвердження безпосередньої зайнятості у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду, відсутні накази про роботу трактористом-машиністом. Як зазначено у рішенні, довідки містять посилання на законодавство, не чинне на дату звернення. Крім того, в довідці від 12.10.2021 № 517 зазначено посаду "тракторист" (посада "тракториста" не передбачена п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону 1058-VI) та відсутній підпис відділу кадрів. За наданими документами стаж роботи на посаді тракториста-машиніста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції, як вказано у рішенні від 18.11.2021 № 8, не визначено.

Листом відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) ГУ ПФУ у Вінницькій області від 13.04.2022 № 0200-0204-8/21183 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-VI у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи трактористом-машиністом, безпосередньо зайнятим у виробництві сільськогосподарської продукції.

Позивач, вважаючи, що ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправно відмовило йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. Закону № 1058-VI, звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд виходить з такого.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону №1788-XII зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з пунктом "в" статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

З 01.01.2004 принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно зі статтею 5 Закону №1058-ІV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закон.

Отже, з 01.01.2004 Закон №1058-ІV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

У вказаній редакції пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV був викладений на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017.

Окрім внесенням змін до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Законом № 2148-VIII також внесено низку інших істотних змін до Закону № 1058-IV, зокрема доповнено його окремим розділом XIVІ під назвою "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" (статті 114-115).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №7. До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва.

Єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт саме на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку - 55 років, а також наявність кількості відповідного стажу - не менше 20 років.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №392/1846/15-а та від 08.04.2020 у справі №469/1193/16-а, що також враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

За змістом ч. 1 ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17 та від 27.04.2020 у справі № 367/4230/17.

При цьому, варто зауважити, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Повертаючись до фактичних обставин у справі, суд зазначає, що на позивача заведено трудову книжку колгоспника № НОМЕР_1 , яка заповнена відповідно до положень внесення записів до трудової книжки, оскільки записи щодо відомостей про роботу, кількість відроблених людино-днів на рік, встановлений мінімум трудоднів, відомості про нараховану заробітну плату внесені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Варто зазначити, що у цей період ведення трудових книжок колгоспників регулювалось постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників", якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 було установлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Пунктами 1, 2, 5 Загальних положень було передбачено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання.

Згідно з записами наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_2 № НОМЕР_1 від 21.12.1989 позивач, зокрема:

01.01.1987 призначений у виробничу дільницю № 4 трактористом у колгосп "12-річчя Жовтня";

11.12.1988 вибув із членів колгоспу "12-річчя Жовтня" за власним бажанням згідно поданої заяви;

26.12.1989 назначений у виробничу дільницю № 4 трактористом у колгосп "12-річчя Жовтня";

03.09.1990 вибув із членів колгоспу "12-річчя Жовтня" у зв`язку зі зміною місця проживання;

01.09.1994 прийнятий на роботу трактористом в агрофірму "Війтівська", яка в подальшому була перейменована в ПСП "Війтівське";

25.03.2003 звільнений за власним бажанням з ПСП "Війтівське";

05.08.2003 прийнятий на роботу трактористом у ВАТ "Птахокомбінат "Бершадський", який 20.04.2012 перейменовано на ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський";

14.12.2016 звільнений з ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський" за згодою сторін;

03.04.2017 прийнятий на роботу трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва у ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський", який 12.05.2017 перейменовано на ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський".

Вказані записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи переведення на іншу роботу, номери наказів та їх дати, посади, на яких працював позивач, та відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи. Також у трудовій книжці наявні записи про прийнятий річний мінімум трудової участі, виконання позивачем цього мінімуму та про його заробітну плату.

Факт трудової діяльності позивача на посаді тракториста у колгоспі "12-річчя Жовтня" у спірний період з січня 1987 року по грудень 1988 року та січня 1990 року по вересень 1990 року підтверджується також відповідними довідками СТОВ "Лан" с. Маньківки Бершадського району Вінницької області №68 від 02.07.2021 та № 67 від 02.07.2021, які видані на підставі Книги обліку стану та заробітну плату за 1987-1989, 1989-1990 роки. Зокрема, згідно з довідкою СТОВ "Лан" №68 від 02.07.2021 ОСОБА_1 з січня 1987 року по грудень 1988 року та січня 1990 року по вересень 1990 року працював в якості трактори-машиніста і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в виробництві або на протязі календарного року в тваринництві.

Відповідно до довідки СТОВ "Лан" с. Маньківки Бершадського району Вінницької області №66 від 02.07.2021 колгосп "12-річчя Жовтня" 23.11.1992 перейменовано в КСП "Лан"; 03.03.2000 КСП "Лан" реорганізовано у СТОВ "Лан".

Довідкою ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський" від 12.10.2021 № 517 також підтверджується факт трудової діяльності позивача у період з 05.08.2003 з 14.12.2016 трактористом у ВАТ "Птахокомбінат "Бершадський", який 20.04.2012 перейменовано на ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський", та з 03.04.2017 по 12.10.2021 (дата видання довідки), за змістом якої ОСОБА_1 у вказані періоди працював трактористом і був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в виробництві або на протязі календарного року в тваринництві.

Суд не приймає доводи відповідача, що у вказаних довідках міститься посилання на законодавство, нечинне на дату звернення, та що у довідці від 12.10.2021 № 517 відсутній підпис посадової особи відділу кадрів, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічний правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 687/975/17.

Суд також зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04. 2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Необґрунтованими є також доводи відповідача, що посада "тракториста" не передбачена п. 3 ч.2 ст.114 Закону № 1058-VI, оскільки, як зазначалося судом, єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює професію "тракторист".

Також суд звертає увагу, що оскільки відповідно до змісту рішення співвідповідача від 18.11.2021 № 8 за наданими документами стаж роботи на посаді тракториста-машиніста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції, не визначено, то відповідачем взагалі не взято до уваги періоду роботи позивача з 01.09.1994 по 25.03.2003 трактористом в агрофірмі "Війтівська", яка в подальшому була перейменована в ПСП "Війтівське". Факт такої трудової діяльності позивача підтверджується трудовою книжкою архівними довідками від 02.06.2021 № 565, від 08.11.2021 № 1107.

Враховуючи те, що робота, яку виконував позивач протягом періодів, зазначених у трудовій книжці, дає йому право на пільгову пенсію, позивач досяг віку 55 років, стаж його роботи становить понад 36 років, з них не менше 20 років роботи трактористом-машиністом, і подав до ГУ ПФУ у Вінницькій області відповідні документи, суд вважає, що позивач має право на пільгову пенсію відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV.

Водночас визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України).

У рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.

Разом з тим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Як встановлено судом, розгляд заяви позивача про призначення пенсії від 12.11.2021 та прийняття за її результатами рішення здійснювало ГУ ПФУ в Харківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1.

Тобто, зважаючи на обставини справи, настання для позивача негативних наслідків пов`язано саме із прийняттям ГУ ПФУ в Миколаївській області рішення №38 від 18.11.2021 про відмову у призначення пенсії.

На переконання суду, визнання протиправним та скасування протоколу ГУ ПФУ у Вінницькій області не забезпечить належний захист прав позивача за умови чинності рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області №38 від 18.11.2021, яким відмовлено у призначенні пенсії позивача. А тому в цій частині позову суд відмовляє.

Водночас, з метою забезпечення повного та ефективного захисту прав позивача на перерахунок пенсії, суд вбачає підстави вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним й скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області №38 від 18.11.2021. У зв`язку з цим наявні підстави зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати позивачеві до спеціального стажу роботи, який надає право для призначення мені пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 3 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", такі періоди роботи: з січня 1987 року по грудень 1988 року та з січня 1990 по вересень 1990 року трактористом-машиністом у колгоспі "12-річчя Жовтня" с. Маньківки Бершадського району Вінницької області; з 01.09.1994 по 25.03.2003 в агрофірмі "Війтівська" Бершадського району Вінницької області; з 05.08.2003 по 14.12.2016 у ВАТ "Птахокомбінат Бершадський" Бершадського району Вінницької області; з 03.04.2017 по 12.11.2021 у ПАТ "Птахокомбінат Бершадський" Бершадського району Вінницької області

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12.11.2021, то суд зазнає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п.п. 1.6, 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Позивач просить призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається: чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Отже, за статтею 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком на пільгових умовах повинна бути призначена позивачу з дня звернення за пенсією, оскільки таке відбулося після трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку.

На переконання суду, зобов`язання ГУ ПФУ в Вінницькій області з 12.1.2021 (дня звернення) призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до а. 3 ч. 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Такий спосіб захисту матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду, оскільки наразі в позивача наявні всі умови (вік, страховий та пільговий стаж), які є достатніми для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому суд наголошує, що в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ у Миколаївській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, рішення, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За містом ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. На підставі частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, в розмірі 992,40 грн. Інших витрат не заявлено.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень (тобто задоволена основна вимога немайнового характеру, яка підлягала оплаті судовим збором), а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії №38 від 18.11.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який надає право для призначення мені пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 3 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", такі періоди роботи:

- з січня 1987 року по грудень 1988 року та з січня 1990 по вересень 1990 року трактористом-машиністом у колгоспі "12-річчя Жовтня" с. Маньківки Бершадського району Вінницької області;

- з 01.09.1994 по 25.03.2003 в агрофірмі "Війтівська" Бершадського району Вінницької області;

- з 05.08.2003 по 14.12.2016 у ВАТ "Птахокомбінат Бершадський" Бершадського району Вінницької області;

- з 03.04.2017 по 12.11.2021 у ПАТ "Птахокомбінат Бершадський" Бершадського району Вінницької області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12.11.2021 (дня звернення).

В іншій частині позовним вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Співвідповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович