Справа № 500/2470/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2470/22

03 серпня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від 14.06.2022 №1900-0303- 8/16295 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 12.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що первинно - 20.01.2022, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02,1991 № 796-Х1І (далі - Закон № 796-ХІІ), подавши необхідні документи.

Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відповідач рішенням від 26.01.2022 відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що він не підтвердив мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01.01.1993.

За наслідками оскарження вказаного рішення, Тернопільським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №500/999/22 (набрало законної сили 09.05.2022), яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2022 про призначення пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти рішення.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі 500/999/22 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та знову відмовлено у її призначенні згідно з рішенням, оформленим листом № 1900-0303-8/16295 від 14.06.2022.

Позивач вказує, що суд, скасовуючи попереднє рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа потерпіла від Чорнобильської катастрофи, шо підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 25.01.2000 Тернопільською обласною державною адміністрацією.

Разом з тим, на переконання позивача, відповідач 14.06.2022, при повторному розгляді заяви позивача з тих же міркувань, не врахувавши висновки суду від 21.03.2022, - протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, оформленим листом від 14.06.2022, позивач вкотре звернувся до суду з метою захисту прав та інтересів у сфері соціального захисту права на пенсію.

Ухвалою суду від 29.07.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

13.07.2022, через відділ документального забезпечення суду, надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що на виконання вимог, викладених у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 у справі №500/999/22 документи, долучені до заяви на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 20.01.2022 розглянуто повторно.

За результатом розгляду вказаної заяви відповідач дійшов висновку, що станом на 01.01.1993, позивачем не виконано умову «проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років» (03 роки 07 місяців 03 дні). З огляду на що, відповідач дійшов висновку, що призначити пенсію позивачу за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підстав немає (арк. справи 38-44).

19.07.2022, через відділ документального забезпечення суду, представником позивача подано відповідь на відзив (арк. справи 45-47).

Частиною п`ятою статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів судової справи та не спростовується сторонами, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 , яке видано Тернопільською обласною державною адміністрацією 25.01.2000 (арк. справи 11).

Позивач вперше звернувся із заявою про призначення йому пенсії за віком 14.01.2020, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, листом від 04.02.2020 №286/03-21, повідомлено про відмову в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки станом на 01.01.1993 року не виконано умову проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Позивач не погодився із таким рішенням відповідача та оскаржив його в суд.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 у справі №500/575/20, яке набрало законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні радіологічного контролю з моменту аварії, станом на 01.01.1993 не менше 4 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Оскільки належних та допустимих доказів проживання (роботи) позивача на територіях радіоактивного забруднення з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 суду не представлено, то суд дійшов висновку, що станом на 31.07.1986 позивач в зоні посиленого радіологічного контролю офіційно не проживав та не працював, а тому він не набув права на початкову величину зниження пенсійного віку - «на 2 роки».

За наведених обставин суд вказав, що в межах спірних правовідносинах зниження пенсійного віку ОСОБА_1 має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, а позивач набуде право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у 57 років за наявності страхового стажу не менше 29 років згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. справи 16-18).

Так, 11.01.2022 позивачу виповнилось 57 років з огляду на що він 20.01.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ, подавши необхідні документи.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, рішенням від 26.01.2022 №91, повторно відмовило позивачу у призначенні такої пенсії у зв`язку з відсутністю підтвердження того що особа, станом на 01.01.1993, постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки.

Позивач не погодився із таким рішенням відповідача та оскаржив його в суд.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 у справі №500/999/22, яке набрало законної сили згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 26.01.2022 №91 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2022 про призначення пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти рішення.

Так, задовольняючи позовні вимоги суд вказав, що оскільки підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю, що підтверджено стосовно позивача матеріалами судової справи та не потребує доказування показаннями свідків, то рішення відповідача від 26.01.2022 №91 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з підстав відсутності підтвердження, що особа станом на 01.01.1993 постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, - є протиправним та підлягає скасуванню (арк. справи 13-15).

На виконання вказаного рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 у справі №500/999/22, відповідач прийняв чергове рішення щодо заяви позивача від 20.01.2022, яке оформив листом №1900-0303-8/16295 від 14.06.2022.

Розглядаючи повторно заяву ОСОБА_1 від 20.01.2022 про призначення пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач вказав, що позивачем підтверджено встановлену умову щодо проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю лише в частині 3 років 07 місяців та 03 днів, при необхідних 4 роках, з огляду на що, вкотре, з тих же підстав прийняв рішення про відсутність у позивача підстав призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до приписів статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись із третім рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, позивач звернувся із даним позовом у суд.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Право на пенсію із зменшенням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання в цей період та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше, ніж на 5 років.

Частиною першою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до пунктів 1.8-1.9 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За положеннями пункту 4 частини першої статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з приписами частини третьої статті 65 цього Закону посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. №51 (далі - Порядок №51, який був чинним під час видачі позивачу посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно пункту 10 вказаного Порядку видача посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 11.12.2018 у справі №750/4895/17, від 21.11.2018 у справі №751/2081/17, від 31.07.2018 у справі №751/2050/17, від 27.02.2019 у справі №500/2778/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 25.01.2000 Тернопільською обласною державною адміністрацією.

Черговим (третім) рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову у призначенні пенсії, викладеному у листі №1900-0303-8/16295 від 14.06.2022, позивачу вкотре відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з «відсутністю підтвердження, що особа станом на 01.01.1993 постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю (4 роки)».

За приписами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в межах спірних правовідносинах, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 у справі №500/575/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020, встановлено, що зниження пенсійного віку ОСОБА_1 має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, а позивач набуде право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у 57 років за наявності страхового стажу не менше 29 років згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оскаржуваним рішенням від 14.06.2022 в якості підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку вказав лише на недотримання позивачем умови в частині постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю (4 роки) станом на 01.01.1993, не зазначивши при цьому інших підстав, в тому числі, але не виключно, щодо досягнутого віку позивача (57 років) та достатності страхового стажу (29 років і більше).

Однак, таку підставу відмови у задоволенні відповідачем заяви позивача від 20.01.2022 суд оцінює критично позаяк, вказана підстава/умова (постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю (4 роки) станом на 01.0.1993) вже була предметом судового розгляду як в межах судової справи №500/575/20 так і в межах судової справи №500/999/22 за наслідками розгляду яких суди дійшли висновку про наявність у позивача вказаної підстави для призначення пенсії згідно статті 55 Закону №796-XII у 57 років за наявності страхового стажу не менше 29 років, та підтверджується в межах розгляду даної справи.

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу, у рішенні, викладеному у листі №1900-0303-8/16295 від 14.06.2022, - відповідачем не зазначено з огляду на що, суд дійшов висновку що воно є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області «призначити» ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Суд зауважує, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення пункт 3 частини першої статті 245 КАС України, за змістом якого у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд задовольняє спосіб поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсію, то суд зазначає, що згідно із статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не, пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд зазначає, що позивач досяг пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 (57 років) та звернувся із заявою про призначення пенсії 20.01.2022 (тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку), що слідує з оскаржуваного рішення відповідача та ним не спростовано, з огляду на що суд вважає, що пенсія за віком позивачу повинна бути призначена з 12.01.2022, тобто «з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку».

Разом з тим, позовна вимоги зобов`язати відповідача «виплачувати» ОСОБА_1 пенсію, на переконання суду, - звернена на майбутнє.

Право на захист це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення у майбутньому.

Отже, вимоги про зобов`язання виплачувати в подальшому пенсію, на думку суду, є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки відповідне призначення пенсії з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні, ще не проведено. з огляду на що, в задоволенні позовних вимог в цій частині вимог слід відмовити.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн згідно квитанції від 23.06.2022 (арк. справи 1), а отже, такі судові витрати підлягають до відшкодування пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 496,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, викладене у листі від 14 червня 2022 року №1900-0303- 8/16295 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 12 січня 2022 року.

В задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області "виплачувати" пенсію ОСОБА_1 , - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.