Справа № 520/1038/22
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

01 серпня 2022 р. справа № 520/1038/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під., 7 пов., ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №302919 від 28.12.2021 року про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за результатами розгляду акту №317718 від 16.11.2021 року в.о. начальником Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 302919 від 28.12.2021 року у розмірі 17000,00 грн. за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач вважає рішення Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки протиправним, оскільки постанова про застосування штрафу за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» винесена без з`ясування всіх обставин, необхідних для прийняття відповідних рішень, зокрема факту наявності у позивача ознак автомобільного перевізника у спірних правовідносинах та з порушенням п.26 Порядку №1567 права уповноваженої особи суб`єкта господарювання бути присутньою під час розгляду справи про порушення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що 16.11.2021 співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки був зупинений транспортний засіб марки DAF модель ХF 105.460 (спеціалізований сідловий тягач-Е), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який обладнано тахографом, під керуванням водія ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, його власником є ОСОБА_1 . Водієм ОСОБА_2 були надані для перевірки наступні документи: посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу DAF серії НОМЕР_4 та причепу до нього серії НОМЕР_5 , товарно-транспортну накладну №Р1848 від 15.11.2021. Будь які інші документи, на які посилається позивач у позовній заяві, а саме договір оренди транспортного засобу з ФОП ОСОБА_3 , акт прийому-передачі до даного договору, як у ході перевірки співробітникам Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, так і в ході розгляду справи у Слобожанському міжрегіональному управлінні, не надавались. У ході перевірки 16.11.2021 співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було встановлено, що у водія ОСОБА_2 був відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, який відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкція № 385) повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам, за наслідками вказаного було складено акт №317718 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16.11.2021. Також представник відповідача вказав, що відповідно до інформації Укрпошти щодо рекомендованого повідомлення за №424 відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, адже відправлення необхідний час знаходилось у відділенні Укрпошти за місцем реєстрації позивача. Зазначене свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення, однак не скористався своїм правом. За результатами розгляду справи 28.12.2021 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №302919 за порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.). З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що Слобожанським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки правомірно була винесена вищевказана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу стосовно позивача та відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позицію, викладену у адміністративному позові. Представник позивача зазначив, що автомобіль, який був перевірений 16.11.2021 року державним інспектором Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, не перебував у користуванні позивача, та не використовувався позивачем для власних чи комерційних потреб, відповідно позивач не надавав послуг з перевезення вантажів під час перевірки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі направлення на рейдову перевірку №026524 від 09.11.2021 співробітниками Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки 16.11.2021 проводилась рейдова перевірка на 21 км + 434 м. автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь».

Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20,05.2013 (далі - Порядок № 422).

Відповідно до п. 3, 4 Порядку №422, 16.11.2021 співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки був зупинений транспортний засіб марки DAF модель ХF 105.460 (спеціалізований сідловий тягач-Е), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який обладнано тахографом, під керуванням водія ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, його власником є ОСОБА_1 .

Водієм ОСОБА_2 були надані для перевірки наступні документи: посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОАР серії НОМЕР_4 та причепу до нього серії НОМЕР_5 , товарно-транспортну накладну №Р1848 від 15.11.2021. Доказів надання будь-яких інших документів позивачем не надано та матеріали справи не містять.

У ході перевірки 16.11.2021 співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було встановлено, що у водія ОСОБА_2 був відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, який відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкція № 385) повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам.

У зв`язку з виявленням вищезазначених порушень, виконуючи функції покладені державою, державним інспектором Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт №317718 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16.11.2021, який відповідно до п. 21 Порядку № 1567, складається в одному примірнику.

Судом встановлено, що водій зі змістом акту №317718 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16.11.2021 був ознайомлений на місці складання, акт підписав, та пояснив, що здійснював внутрішні перевезення при яких протокол перевірки та адаптації тахографа ніби то не потрібен.

Відповідно до п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08 листопада 2006 року, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

23.12.2021 рекомендованим листом Позивачу завчасно, тобто за 5 діб, направлено листа-повідомлення №108191/28.1/24-21 про розгляд справи у Слобожанському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки 28.12.2021 з 9.00 до 12.00, та згідно списку №16589 згрупованих поштових відправлень відділення №22 Укрпошти, рекомендоване повідомлення №424 відправлене у той же день - 23.12.2021. Згідно трекінгу Укрпошти рекомендоване повідомлення №424 наступного дня - 24.12.2021 було доставлене у поштове відділення, яке обслуговує позивача.

З огляду на зазначене, відповідно п. 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, яким передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі, Слобожанським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки розглянуто справу та прийнято рішення без участі представника позивача.

За результатами розгляду справи 28.12.2021 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №302919 за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.).

Зазначена постанова супровідним листом №110774/28.4/24-21 від 30.12.2021 направлена позивачу.

Не погоджуючись з постановою Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №302919 від 28.12.2021 року про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин судом зазначає наступне.

З приводу спірних правовідносин та правомірності винесення Слобожанським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд зазначає наступне.

Розпорядженням КМУ №1378-р від 16.12.2015 «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства). У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 196-р від 03.03.2020 «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» погоджено пропозицією Міністерства інфраструктури і Державної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком, зокрема створено Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Харківській області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №1579-р від 02.12.2021 «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки реорганізоване у відокремлені відділи державного нагляду (контролю) у Харківській, Полтавській та Сумській областях.

Статтею 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 11 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

В розумінні статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Суд зазначає, що процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок № 1567).

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами п.14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 22 Порядку № 1567, передбачено, що акт перевірки - це документ де фіксуються виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Занесення будь-якої інформації до акту перевірки на підставі припущень є не допустимим так як може повністю змінити або нівелювати зміст виявленого порушення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що перевіряючими в акті №317718 від 16.11.2021 року зафіксовано, що у водія ОСОБА_2 був відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, який відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкція № 385) повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам.

Відповідно до положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.6 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Відповідно до положень пункту 1.4 Інструкції № 385 ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, позивачем не заперечувався факт ненадання водієм під час перевірки протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.02.2020 року по справі №820/4624/17.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 , як фізичній особі, належить на праві приватної власності автомобіль DAF модель ХF 105.460 (спеціалізований сідловий тягач-Е), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який обладнано тахографом, що не заперечувалось сторонами.

З наявних матеріалів справи вбачається, що між позивачем ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про оренду транспортного засобу з причепом №01/11 від 01.11.2021 року, згідно з п.п. 1.1, 1.2 даного договору позивач (ФОП ОСОБА_1 ) передає, а ФОП ОСОБА_3 приймає в тимчасове оплатне користування транспортний засіб: автомобіль марки DAF модель: ХF 105.460 спеціалізований вантажний-спеціалізований сідловий тягач-Е, рік випуску: 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . На підтвердження факту передачі даного транспортного засобу з причепом до суду надано акт приймання-передачі до Договору оренди транспортного засобу з причепом №01/11 від 01.11.2021 року.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, що вказаний договір надавався водієм під час перевірки.

Також, згідно п.2.2. вказаного договору ТЗ з причепом передається в оренду орендарю з правом його передачі (суборенду) третім особам.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що транспортний засіб позивача було передано в суборенду третім особам.

Окрім цього, відповідно до п.5.5. вищезазначеного договору, оренда плата визначається у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.) за квартал, яка повинна вноситись щоквартально не пізніше 28 числа місяця.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання вказаного договору сторонами угоди щодо її оплатності.

При цьому, згідно п.6.2.1 договору, орендодавець за даним Договором зобов`язується надати в оренду ТЗ з причепом в технічно справному стані та готовим до експлуатації.

Відповідно, саме на власника транспортного засобу договором покладено обов`язок утримання ТЗ готовим до експлуатації, в тому числі проходження перевірки та адаптації тахографа, яким обладнаний транспортний засіб позивача.

Суд зазначає, що згідно абз.4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Крім того, відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 №379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 р. за N 123/18861 за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до ______ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ N ________". Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.

Згідно з пунктом 6.3. цієї Інструкції, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до _____ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ N ___________". Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.

Таким чином, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування транспортним засобом іншій фізичній особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).

Окремо суд зазначає, що відповідно до приписів ч.2 ст.799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки автомобіль DAF модель ХF 105.460 (спеціалізований сідловий тягач-Е), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 належить позивачу на праві приватної власності саме як фізичній особі, суд приходить до висновку, що під час укладання договору про оренду транспортного засобу з причепом №01/11 від 01.11.2021 року сторонами не було дотримано форму договору найму транспортного засобу, що свідчить про нікчемність правочину у відповідності до ст.220 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, та зважаючи на те, що будь-яких належних та допустимих доказів того, що автомобіль DAF модель ХF 105.460 (спеціалізований сідловий тягач-Е), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом, станом на 16.11.2021р., тобто на час проведення рейдової перевірки, дійсно був переданий у встановленому порядку в користування іншій фізичній чи юридичній особі та перебував у володінні (користуванні) цих осіб на законних підставах (договори оренди/позики, акти здачі-приймання транспортного засобу, тимчасовий реєстраційний талон тощо) позивачем не надано та такі у матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону №2344-ІІІ).

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, згідно з яких перевізник це фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що під час розгляду матеріалів про порушення законодавства про автомобільний транспорт і вирішенні питання стосовно того, хто ж має нести відповідальність, відповідач обґрунтовано виходив з того, що автомобільним перевізником є саме позивач, останнім не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідний вантажний автомобіль вибув з його розпорядження і знаходився у правомірному користуванні іншої особи.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені перевіркою порушення у відношенні позивача правомірно застосовано адміністративно-господарські штрафи та винесено оскаржувану постанову.

З приводу тверджень позивача, що водієм надавався договір найму № 01/11 від 01.11.2021 перевіряємого транспортного засобу, однак він був залишений без уваги працівником Укртрансбезпеки та він відмовився його долучати до акту перевірки, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами п.21 та п.22 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності). У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Наявні в матеріалах справи копія акту перевірки підтверджує, що акт складено на номерному бланку; акт відповідає додатку 3 до Порядку №1567; акт містить персональні дані водія та автотранспортного засобу; в акті міститься інформація про товарно-транспорту накладну, за якою здійснювалось автомобільне перевезення; наявні пояснення водія, які не містять зауважень щодо неприйняття до уваги договору найму № 01/11 від 01.11.2021.

Окрім цього, у пояснення водія в акті перевірки, водієм самостійно перелічено документи, які надавались перевіряючим, та серед них не зазначено договору найму або оренди.

Вказане у сукупності свідчить про те, що акт перевірки дійсно складався за наслідками перевірки під час здійснення автомобільного перевезення 16.11.2021 року та на підставі наданих водієм документів. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Окрім цього, в силу наведених приписів Порядку №1567, у перевіряючих відсутній обов`язок надання копії акту на вимогу водія.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, що і було зафіксовано актом перевірки.

Щодо твердження позивача, що відповідач, не повідомивши позивача у розумний строк про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, позбавив позивача права надати пояснення щодо встановленого порушення, а також змоги надати докази на спростування висновків акта перевірки, а саме що позивач не є автоперевізником в даному правопорушенні, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

В межах даної справи судом встановлено, що 23.12.2021 рекомендованим листом позивачу завчасно, тобто за 5 діб, направлено листа-повідомлення №108191/28.1 /24-21 про розгляд справи у Слобожанському міжрегіональному управлінні Укртрансбезпеки 28.12.2021 з 9.00 до 12.00. та згідно списку №16589 згрупованих поштових відправлень відділення №22 Укрпошти, рекомендоване повідомлення №424 відправлене у той же день - 23.12.2021.

Згідно трекінгу Укрпошти рекомендоване повідомлення №424 наступного дня - 24.12.2021 було доставлене у поштове відділення, яке обслуговує позивача.

Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення з 24.12.2021, проте вказаним правом не скористався.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.

Таким чином, враховуючи, інформацію Укрпошти щодо рекомендованого повідомлення, відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.02.2020 року по справі №820/4624/17.

При цьому, судом досліджені та спростовані доводи позивача, які він мав намір подати під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо правомірності застосування контролюючим органом до позивача адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За таких умов суд дійшов висновку, що застосована до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 оскаржуваною постановою санкція відповідає суті виявленого контролюючим органом порушення, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

З огляду на те, що позивач не спростував правомірності прийняття контролюючим органом оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті Слобожанське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під., 7 пов., ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01.08.2022 року.

Суддя Біленський О.О.