Справа № 560/10664/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10664/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

03 серпня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідача), в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 23.06.2020. Згодом подав уточнення до позовної заяви.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 03.02.2022 позов задовольнив. Визнав протиправними та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №64 від 02.07.2020 та від 03.11.2020 №64.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 01.07.1992 по 11.12.1993, з 12.12.1993 по 04.11.1995, з 10.08.2000 по 03.01.2003 та з 04.01.2003 по 21.06.2005.

Також зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23 червня 2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що страховий стаж позивача становить 23 роки 4 місяці 23 дні, що менше ніж визначено статтею 26 Закону №1058-IV згідно якої право на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 27 років.

Також зазначає, що до страхового стажу позивача, згідно трудової книжки від 24.09.1979 не враховано період роботи з 09.12.1977 по 21.09.1979, оскільки запис про прийняття та звільнення з роботи не засвідчений підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи. Крім того, не враховано періоди роботи, зазначені у вкладиші НОМЕР_1 , оскільки номер вкладиша не відповідає номеру, зазначеному на титульній сторінці трудової книжки від 24.09.1979, та відсутня дата народження і печатка підприємства.

Вважає, що позовна вимога щодо призначення пенсії з 23.06.2020 є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач звернувся до відповідача з заявою від 23.06.2020 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №64 від 02.07.2020 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 23.06.2020 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 27 років, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV. Тривалість страхового стажу - 14 років 6 місяців 7 днів.

Про вказане рішення відповідач повідомив позивача листом від 04.08.2020. Також Зазначено, що до страхового стажу згідно трудової книжки від 24.09.1979 не враховано період роботи з 09.12.1977 по 21.09.1979, оскільки запис про прийняття та звільнення з роботи не засвідчений підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи. Крім того, не враховано періоди роботи, зазначені у вкладиші НОМЕР_1 , оскільки номер вкладиша не відповідає номеру, зазначеному на титульній сторінці трудової книжки від 24.09.1979, та відсутня дата народження і печатка підприємства. Вказано, що в разі надання в термін до 22.09.2020 документів, які б підтверджували періоди роботи, що не зараховані до страхового стажу, право позивача на призначення пенсії буде переглянуто і винесено відповідне рішення.

Позивач звернувся до відповідача з повторною заявою від 26.10.2020 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.11.2020 №64 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 26.10.2020 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 27 років згідно ст. 26 Закону №1058-IV. Тривалість страхового стажу - 23 роки 4 місяці 23 дні.

Про зазначене рішення відповідач повідомив позивача листом від 31.12.2020. За змістом цього листа до страхового стажу згідно вкладишу в трудову книжку від 14.11.1991 НОМЕР_1 не враховано періоди:

1) з 01.07.1992 по 11.12.1993 в ПМП "Ніка-Т", оскільки відсутній наказ про прийняття на роботу, а довідка від 09.11.2020 №20, видана ПМП "Ніка-Т" не врахована внаслідок ліквідації останнього 15.05.1999;

2) з 12.12.1993 по 04.11.1995 в приватній фірмі "Бок", оскільки відсутній наказ про прийняття на роботу, а довідка від 10.11.2020 №07, видана приватною фірмою "Бок" не врахована внаслідок ліквідації останнього 01.04.1998;

3) з 10.08.2000 по 03.01.2003 в фірмі "Техавтоснаб", оскільки відсутня інформація про роботу позивача в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а провести звірку факту роботи позивача в зазначеній фірмі немає можливості, оскільки вона не веде фінансово-господарську діяльність, на зв`язок не виходить;

4) з 04.01.2003 по 21.06.2005 в ТОВ "Укравто-ЛТД", оскільки відсутня інформація про роботу позивача в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а провести звірку факту роботи позивача в зазначеному товаристві немає можливості, оскільки воно ліквідоване 16.06.2006, документи з особового складу в архів Хмельницької міської ради не надходили.

За змістом листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.06.2021 №5483-4692/Б-03/8-2200/21 позивача повідомлено про результати його звернення про зарахування до стажу окремих періодів роботи. Вказано, що наведені періоди роботи в ПМП "Ніка-Т", ПФ "Бок", фірмі "Техавтоснаб" та ТОВ "Укравто-ЛТД" можуть бути зараховані до його страхового стажу лише при наявності документів, виданих архівними установами.

Позивач, вважаючи порушеним його право на пенсійне забезпечення, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Приписами статті 26 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 27 років.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини 1 статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Зокрема, за приписами пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Тобто, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку інформації не може бути підставою для обмеження права особи на зарахування періоду роботи до страхового стажу.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для відмови в призначенні пенсії позивачу слугували висновки відповідача щодо тривалості страхового стажу позивача - 23 роки 4 місяці 23 дні.

Однак, досліджуючи правомірність оскаржуваних висновків в частині не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.07.1992 по 11.12.1993 в ПМП "Ніка-Т" та з 12.12.1993 по 04.11.1995 в приватній фірмі "Бок" внаслідок відсутності наказів про прийняття на роботу, за змістом вкладишу в трудову книжку від 14.11.1991 НОМЕР_1 позивач працював: 1) з 01.07.1992 (статут МП "Ніка-Т" від 20.06.1992) по 11.12.1993 в ПМП "Ніка-Т"; 2) з 12.12.1993 (статут фірми "Бок" від 26.11.1993) по 04.11.1995 в приватній фірмі "Бок".

При цьому, з 20.06.1974 порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, відповідно до абзаців 1, 3 пункту 2.3 та абзацу 1 пункту 4.1 якої, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виробляються акуратно, пір`яною чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору. При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з пунктом 8.1 вказаної Інструкції контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців". Так, у пункті 18 вказаного документу передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Разом з тим встановлено, що приймаючи рішенням №64 від 02.07.2020, відповідач посилався на неналежне оформлення одного запису в трудовій книжці позивача та неналежне оформлення вкладиша НОМЕР_1 .

Однак з матеріалів справи встановлено, що спірні періоди роботи позивача завірені печатками підприємств, а тому, є підтвердженими, записи, внесені до трудової книжки та до вкладиша НОМЕР_1 , між собою пов`язані хронологічно та не мітять ознак підчисток чи підробок.

Тобто, на час розгляду первинної заяви позивача від 23.06.2020 у відповідача були відсутні підстави для неврахування періодів роботи, зазначених у трудовій книжці позивача та вкладиші НОМЕР_1 .

Надалі, пенсійний орган при розгляді заяви позивача від 26.10.2020 врахував періоди роботи, зазначені в вкладиші в трудову книжку від 14.11.1991 НОМЕР_1 , крім спірних щодо ПМП "Ніка-Т", ПФ "Бок", фірмі "Техавтоснаб" та ТОВ "Укравто-ЛТД", що не є логічним, послідовним і мотивованим.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо доводів відповідача про не зарахування до страхового стажу позивача періодів з 01.07.1992 по 11.12.1993 та з 12.12.1993 по 04.11.1995 внаслідок, зокрема, неврахування довідок від 09.11.2020 №20 та від 10.11.2020 №07, виданих, відповідно, ПМП "Ніка-Т" і приватною фірмою "Бок" після їх ліквідації, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що вкладиш в трудову книжку від 14.11.1991 НОМЕР_1 є достатньою підставою для підтвердження зазначеного стажу. Доказів того, що відповідні записи є неправильними чи неточними, відповідач суду не надав. Не здобуто таких доказів і судом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.07.1992 по 11.12.1993 та з 12.12.1993 по 04.11.1995.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів його роботи з 10.08.2000 по 03.01.2003 в фірмі "Техавтоснаб" та з 04.01.2003 по 21.06.2005 в ТОВ "Укравто-ЛТД", оскільки відсутня інформація про роботу позивача в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а провести звірку факту роботи немає можливості, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Cтрахувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону №1058-ІV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частина 12 статті 20 Закону №1058-ІV).

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 10 статті 20 Закону №1058-ІV).

Згідно з пунктом 7 частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Таким чином можна дійти висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тобто, позивач не несе відповідальності за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Разом з тим, доводи відповідача щодо відсутності інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про роботу позивача не можуть бути підставою для не зарахування до його страхового стажу періодів роботи з 10.08.2000 по 03.01.2003 та з 04.01.2003 по 21.06.2005.

При цьому встановлено, що спірні періоди роботи (з 10.08.2000 по 03.01.2003 та з 04.01.2003 по 21.06.2005) підтверджуються вкладишем в трудову книжку від 14.11.1991 НОМЕР_1 , та повинні бути враховані з урахуванням зазначеного вище.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 10.08.2000 по 03.01.2003 та з 04.01.2003 по 21.06.2005.

Таким чином встановлено, що тривалість страхового стажу ОСОБА_1 становить понад 27 років, що свідчить про обгрунтованість вимог позивача на призначення пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV, станом на час первинного звернення до пенсійного органу (23.06.2020).

Разом з тим, колегія суддів вважає належним способом захисту порушених прав позивача визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №64 від 02.07.2020 та від 03.11.2020 №64, якими оформлена відмова відповідача та зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату йому пенсії за віком згідно з Законом №1058-IV.

Доводи відповідача щодо вручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень колегія суддів сприймає критично, оскільки у справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом №1058-IV, який чітко вказує на дії органу виконавчої влади, які він повинен здійснити при призначенні пенсії позивача.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.