Справа № 420/8306/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8306/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (проспект Миру, 16, м. Южне, Одеська область, 65481) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №66350211 від 03.08.2021 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірною постановою відкрито виконавче провадження із примусового виконання вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату податкового боргу. Позивач не погоджується із відкриттям виконавчого провадження, оскільки: по-перше, податкову вимогу подано із пропуском строку, встановленого для її примусового виконання, оскільки на думку позивача дата набрання вимогою законної сили 16.11.2020 року. При цьому, Головне управління ДПС звернулось до виконавця із відповідною заявою лише 02.08.2021 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання; по-друге, Головним управлінням ДПС в Одеській області безпідставно зазначено у вимозі, що вона набрала законної сили 05.05.2021 року;

Ухвалою суду від 30.06.2022 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 19.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-273 КАС України щодо розгляду термінових справ, призначене судове засідання на 29.07.2022 року.

Ухвалою суду від 29.07.2022 року перенесено судове засідання на 02.08.2022 року, надіслано відповідачу позовну заяву засобами електронного зв`язку.

Представник відповідача у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позов. Згідно з даними автоматизованої системи діловодства суду станом на 02.08.2022 року заяви, клопотання від відповідача відсутні.

У судове засідання, призначене на 12:00 год 02.08.2022 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів ч.9 ст.205, ч.3 ст.268 КАС України суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що 06.11.2020 року Головне управління ДПС в Одеській області склало податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-78974-54 У про стягнення з позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 17312,02 грн.

02.08.2021 року на адресу Відділу ДВС надійшла податкова вимога №Ф-78974-54 У від 06.11.2020 року, із заявою про примусове виконання.

У податковій вимозі №Ф-78974-54 У від 06.11.2020 року, виданій ГУ ДПС в Одеській області, зазначено, що вона набрала законної сили 05.05.2021 року.

03.08.2021 року на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66350211.

Позивач, вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, а також рішеннями, які відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Частина 1 статті 4 Закону №1404-VIII (Вимоги до виконавчого документа) передбачає, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 №2540/3203/18 дійшла висновку, що Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII і «Про виконавче провадження» №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

За змістом розділу ІІІ (п.1-5) Інструкції примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону №1404-VIII.

Виконавчий документ у паперовій формі повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону №1404-VIII.

Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Згідно ч. 1 т. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що при перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону виконавець враховує таке:

повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства;

ім`я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові (частина перша статті 28 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати по батькові, мають право записувати в паспорті лише ім`я та прізвище, а у свідоцтві про народження - імена батька та матері;

відсутність коду за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду.

Перевіряючи оскаржувану постанову в контексті доводів позивача щодо визначення моменту набрання податковою вимогою законної сили суд звертає увагу, що при відкритті виконавчого провадження та вирішення питання щодо прийняття виконавчого документа до виконання державний виконавець самостійно не здійснює встановлення такого моменту, а визначення відповідної дати є повноваженням органу, який видає виконавчий документ - в даному випадку - Головне управління ДПС в Одеській області.

Системний аналіз норм Закону №1404-VIII та Інструкції свідчить про те, що не передбачено обов`язку державного виконавця перевіряти дату набрання рішенням законної сили.

Як встановлено із матеріалів справи, у податковій вимозі №Ф-78974-54 У від 06.11.2020 року зазначено, що вона набрала законної сили 05.05.2021 року. З моменту набрання вимогою законної сили строк її пред`явлення становить 3 місяці (ст. 12 ч.1 Закону №1404-VIII), заява про примусове стягнення заборгованості ГУ ДПС в Одеській області подана 02.08.2021 року, таким чином строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не порушений.

Отже доводи позивача щодо того, що податкова вимога набрала чинності 16.11.2020 року та строк пред`явлення до виконання пропущено стягувачем є помилковими.

Водночас, Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 передбачено, що при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога) (п.4 розділу VI Інструкції).

Відповідно до п.5 розділу VI Інструкції у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Таким чином станом на 03.08.2021 року - дату прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови №66350211, вимога №Ф-78974-54 У від 06.11.2020 року була узгодженою.

Між тим, судом встановлено, що 16.06.2022 року позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області про оскарження вимоги №Ф-78974-54 У від 06.11.2020.

Ухвалою суду від 28.06.2022 року по справі №420/8305/22 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про оскарження вимоги №Ф-78974-54 У від 06.11.2020, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі.

Відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відтак 28.06.2022 року, після відкриття провадження у справі №420/8305/22, вимога №Ф-78974-54 У від 06.11.2020 набула статусу неузгодженої.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частина 2 статті 39 Закону №1404-VIII передбачає, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином на момент відкриття виконавчого провадження №66350211 державний виконавець діяв законно та обґрунтовано, оскільки отримав виконавчий документ чинний та не скасований.

Суд звертає увагу, що позивач помилково ототожнює протиправність вимоги №Ф-78974-54 У від 06.11.2020 та протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження №66350211 від 03.08.2021, оскільки доки вимога не скасована, не відкликана, не визнана нечинною, виконавче провадження, відкрите на її підставі є законним.

Враховуючи наведені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 262, 241-246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (проспект Миру, 16, м. Южне, Одеська область, 65481, ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.О. Хурса

.