Справа № 380/12549/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/12549/21 пров. № А/857/7387/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року (головуючий суддя Сидор Н.Т., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати йому пенсії по 2 групі інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну служб» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пунктів 10.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІ з обмеженням заробітної плати до 62595,00 грн та обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати відповідача обчислити та виплачувати позивачу пенсію по 2 групі інвалідності, призначено відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІ в розмірі 60% від середньої заробітної плати судді Господарського суду Львівської області 97010,50 грн, яка встановлена згідно з довідками Господарського суду Львівської області № 304 та № 305 від 05.12.2019 та в повному розмірі без обмеження максимальним розміром.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , просить скасувати таке рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та одержує пенсію по 2 групі інвалідності, яка призначена відповідно до ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ та пунктів 10.12 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державну службу» від 10, 12.2015 р. № 889-VIII. Рішення про призначення пенсії по 2 групі інвалідності з зазначених вище підстав прийнято ГУ ПФУ у Львівській області на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі № 380/605/20. Розмір пенсії державного службовця ОСОБА_1 обчислений в розмірі 60 % від 62595 грн. тобто, становить 37557 грн. Згідно довідок № 304 та № 305 від 05.12.2019, які видані Господарським судом Львівської області, розмір грошового забезпечення судді господарського суду Львівської області. В довідках № 304 та №305 зазначено, що з зазначених сум сплачений єдиний соціальний внесок. Але навіть пенсія, що визначена ОСОБА_1 в розмірі 37557 грн., обмежена максимальним розміром - 10-ма розмірами прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, що становить 17690 грн, а з 01.07 2021 - 18540 грн.

Вказує, що він працював на посаді судді господарського суду Львівської області з 18.10.2005 по 10.09.2019 і з якої вийшов на пенсію, маючи понад 14 років суддівського стажу. Під час зайняття посади судді ОСОБА_1 була встановлена 2 група інвалідності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду в справі №380/605/20 від 16.06.2020 зобовґязано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з 09.12.2019 з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пунктів 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10,12.2015 №889-УІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату згідно довідок господарського суду Львівської області №№304, 305 від 05.12.2019.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» 3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, Закон не містить обмежень щодо заробітку для обчислення пенсії державним службовцям, а лише зазначає, що з зазначеної суми сплачений єдиний соціальний внесок. Тому посилання суду на п. 7 постанови КМ України № 622 від 14.09.2016 є неправомірним, оскільки таке обмеження не входить до повноважень КМ України, бо це регулюється виключно положеннями ст. 37 ЗУ «Про державну службу». Безпідставне посилання також на суду на норми ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» оскільки норми зазначених законів є загальними, а ст. 37 Закону України «Про державну службу» є спеціальною нормою, власне, для обчислення пенсії державним службовцям.

Також, до 02.03.2015 стаття 37 Закону не містила норми про обмеження пенсії державного службовця максимальним розміром.

Щодо відхилення підстав для задоволення позову суд зазначив, що підстав для застосування Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 не має, бо зазначене рішення КСУ стосується лише довічного грошового забезпечення.

З таким тлумачення апелянт не погоджується, бо це не відповідає дійсності та суті рішенням КСУ. В позовній заяві, йшлося про застосування норм Конституції України в контексті Рішень КСУ щодо гарантій для суддів, за якими КСУ визначив, що ці гаранти поширюються, виходячи суто з конституційного статусу суддів, на всі види матеріального і соціального забезпечення, тобто і на пенсії, а не лише на довічне грошове забезпечення.

Таку позицію Конституційного Суду України навів і Восьмий апеляційний адміністративний суд в постанові від 12.10.2021 р. справі 380/7062/20, яка стосується заступника голови Львівського окружного адміністративного суду (в минулому).

Вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає ст. 126,130 Конституції України та Рішенням Конституційного Суду України.

Обчислена пенсія ОСОБА_1 по 2 групі інваліності як державному службовцеві є звичайним обчисленням пенсії державному службовцеві - з обмеженням заробітної плати для обчислення пенсії та обмеженням розміру для виплати пенсії десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, та не містить жодної гарантії щодо матеріального забезпечення судді, про що йдеться в Конституційного Суду та Європейській хартії про статус суддів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що з 10.09.2014 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі №464/8261/17 Відділ з питань призначення та перерахунку пенсій № 6 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняв рішення від 13.04.2018 про призначення ОСОБА_1 з 26.07.2017 пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пунктів 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІ.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі 380/605/20 визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пунктів 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ на підставі заяви від 09.12.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з 09.12.2019 з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату згідно довідок Господарського суду Львівської області №№304, 305 від 05.12.2019.

Відповідно до довідки № 304 від 05.12.2019, виданої Господарським судом Львівської області, про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, заробітна плата судді ОСОБА_1 станом на 01.12.2019 становила 92 208,00 грн (посадовий оклад 57630,00 грн, надбавка за вислугу років (60%) 34 578,00 грн). У вказаній довідці зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до довідки № 305 від 05.12.2019, виданої Господарським судом Львівської області, про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, середні розміри надбавок, премій та інших виплати за листопад 2019 року становили 4802,50 грн.

Згідно з довідкою про перерахунок пенсії загальний розмір пенсії позивача з 09.12.2019 становить 16380,00 грн, в тому числі: 37557,00 грн основний розмір пенсії від середнього заробітку (62595,00 х 60%); 16380,00 грн максимальний розмір пенсії. Розмір пенсії з 01.07.2020 становить 17120,00 грн, з 01.12.2020 становить 17690,00 грн.

Позивач вважаючи дії відповідача щодо обмеження його заробітної плати до 62595,00 грн та обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, протиправними, звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції вірно зазначено, що 10.12.2015 прийнято новий Закон України «Про державну службу» № 889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ), який набрав чинності з 01.05.2016.

У зв`язку з цим, відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон №889-VІІІ, втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон №889-VІІІ визначено:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 10);

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 12).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-15, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-15, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною дев`ятою статті 37 Закону №3723-XII визначено пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-15, особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Як уже зазначалось вище, позивача з 09.12.2019 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі 380/605/20 переведено з пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, у розмірі 60% заробітної плати. При цьому відповідач заробітну плату позивача для обчислення пенсії врахував в межах установленої законом на день призначення пенсії максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (62595,00 грн) та обмежив виплату пенсії позивача максимальним розміром (з 01.07.2020 17120,00 грн, з 01.12.2020 - 17690,00 грн), з чим не погоджується позивач.

Надаючи оцінку діям відповідача суд першої інстанції вірно зауважив, що обмеження максимального розміру пенсії вперше введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI).

За правилами статті 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічне правило вказано і у статті 37 Закону № 3723-ХІІ, відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Отже, вказана норма встановлює певні обмеження для осіб, які отримують пенсію, призначену за нормами Закону № 3723-ХІІ, а саме - до 31 грудня 2017 розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн., а після цієї дати - десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому суд правильно зауважив, що положення ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в установленому законом порядку неконституційними не визнавалися, є чинними, діяли на момент призначення позивачу пенсії, а, отже підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 592/13260/17 яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підставно врахована судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин.

Відхиляючи покликання позивача на висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року у справі №4-рп/2016, суд першої інстанції правильно вважав, що дане рішення стосувалося права на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке регулюється нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII.

З огляду на викладене, позовні вимоги у цій частині суд першої інстанції відхилив обґрунтовано.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправними дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу пенсії по 2 групі інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пунктів 10.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІ з обмеженням заробітної плати до 62595,00 грн та зобов`язання відповідача обчислити та виплачувати позивачу пенсію в розмірі 60% від середньої заробітної плати судді Господарського суду Львівської області 97010,50 грн, яка встановлена згідно з довідками Господарського суду Львівської області № 304 та № 305 від 05.12.2019, то суд першої інстанції правильно вказав, що згідно з ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно, постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 затверджено «Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб», відповідно до п. 1 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку у всіх випадках заробітна плата для призначення пенсії державного службовця враховується в межах установленої законом на день призначення пенсії максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як уже вказувалось вище, відповідно до довідки № 304 від 05.12.2019, виданої Господарським судом Львівської області, про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, заробітна плата судді ОСОБА_1 станом на 01.12.2019 становила 92 208,00 грн (посадовий оклад 57630,00 грн, надбавка за вислугу років (60%) 34 578,00 грн).

При цьому судом з`ясовано, що відповідач при обчисленні розміру пенсії позивачу застосував максимальну величину бази нарахування єдиного внеску визначеного Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Враховуючи, що розмір заробітної плати, яке враховується для перерахунку пенсії позивача (92 208,00 грн) при здійсненні перерахунку його пенсії станом на 01.12.2019 перевищував максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, то відповідач для обчислення пенсії позивача правомірно врахував заробітну плату позивача у розмірі 62595,00 грн., бо у 2019 році максимальна величина бази нарахування єдиного внеску становила 62595, 00 (4173 грн х 15) грн.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія судів вважає за необхідне зазначити, що покликання апелянта на позицію Восьмого апеляційного адміністративного суду викладену в постанові від 12.10.2021 (справа 380/7062/20) є некоректним, оскільки суд першої інстанції у даній справі відмовив у задоволенні позову в частині перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром та без застосування максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, бо такі вимоги є передчасними, а суд апеляційної не давав оцінку цим позовним вимогам, оскільки вони не були предметом перегляду, бо рішення в цій частині не оскаржувалось.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року по справі № 380/12549/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін