Справа № 600/1605/22-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1605/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

01 серпня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Чернівецької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВИ

Позивач звернувся із позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради від 01.12.2021 № 613 в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 3,4 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (02.01), згідно з доданими графічними матеріалами.

13.04.2022 ухвалою суду першої інстанції відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Разом з позовною заявою позивачем подавалась заява про забезпечення позову, в якій останній просив вжити захід забезпечення позову шляхом заборони фізичній - особі підприємцю ОСОБА_2 виконувати роботи, передбачені договором на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 від 15.02.2022 №1 укладеного за результатами проведення спрощеної закупівлі https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-01-14-005795-а.

Ухвалою суду від 13.04.2022 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення адміністративного позову повністю.

02.05.2022 позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову аналогічного змісту і з тих самих підстав, в якій останній просив вжити захід забезпечення позову шляхом заборони фізичній - особі підприємцю ОСОБА_2 виконувати роботи, передбачені договором на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 від 15.02.2022 № 1, укладеного за результатами проведення спрощеної закупівлі https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-01-14-005795-а.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову заявник зазначив, що станом на 02.05.2022 його клопотання від 09.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою Чернівецькою міською радою не розглянуто.

Однак, 01.12.2021 на 13 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання прийнято рішення № 613, відповідно до якого надано дозвiл, зокрема, на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної дiлянки в районі АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 3,4 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01), згідно з доданими графічними матеріалами. Департаменту урбаністики та архітектури міської ради було доручено виступити замовником з розробки цього проекту землеустрою.

За результатами проведення спрощеної закупівлі між Департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради, в особі директора департаменту урбаністики департаментом та архітектури Чернівецької міської ради Тимофійчука Андрія Івановича, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 від 15.02.2022 № 1.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову, шляхом заборони фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 виконувати роботи, передбачені договором на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 15.02.2022 №1, зокрема, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про цю земельну ділянку, може унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивача, що стосується отримання у власність земельної ділянки, яка знаходиться в цьому ж масиві.

У зв`язку з вищенаведеним, посилаючись на положення ст.ст. 150, 151 КАС України, просив задовольнити заяву про забезпечення адміністративного позову.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду 03.05.2022 у задоволенні заяви відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено переконливих доводів (обґрунтованих припущень), які б могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які він просить, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду даної справи, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу та прийняти нову постанову про задоволення заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що 12.04.2022 позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яка обгрунтована тим, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей про спірну земельну ділянку, може унеможливити ефективний захист його права та інтересу на отримання у власність земельноп дiлянки.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову від 02.05.2022 позивач вказав, що в ній наводяться доводи очевидної протиправності рішення Чернівецької міської ради від 01.12.2021 № 613 в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 3,4 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будiвель і споруд (02.01), згідно з доданими графiчними матеріалами, оскільки при його прийнятті не було враховано клопотання позивача вiд 09.09.2021, чим відповідач грубо знехтував гарантованим державою правом на першочергове відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, яке закріплено в абз. 1 п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) робіт, передбачених договором на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 від 15.02.2022 № 1, укладеного за результатами проведення спрощеної закупiвлi https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-01-14 005795-а на підставі рішення Чернівецької міської ради від 01.12.2021 № 613, порушує права та інтереси позивача на першочергове відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів, щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 08.06.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення та за відсутності клопотань від учасників справи про розгляд справи з викликом сторін, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження з урахуванням вимог ст. 312 КАС України.

VІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів ч. 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Для забезпечення позову суд на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників має переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 420/5553/18 та від 30.06.2021 у справі № 440/4294/20.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення Чернівецької міської ради від 01.12.2021 № 613 в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 3,4 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (02.01), згідно з доданими графічними матеріалами.

У заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи шляхом заборони фізичній - особі підприємцю ОСОБА_2 виконувати роботи, передбачені договором на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 від 15.02.2022 № 1, укладеного за результатами проведення спрощеної закупівлі https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2022-01-14-005795-а.

Виходячи з визначеного позивачем предмету спору, правової природи спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони іншій особі, яка не є учасником справи, а саме фізичній - особі підприємцю ОСОБА_2 вчиняти певні дії.

Всі наведені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини потребують доказуванню, крім того, їх не можна вважати такими, що очевидно призведуть до заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Згідно норм Земельного кодексу України набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

При цьому, на законодавчому рівні відсутня пряма заборона для подання декількома особами аналогічних заяв щодо однієї земельної ділянки. Також отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб позитивного рішення про надання земельної ділянки у користування, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права.

Згідно із приписами ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у ст. 126 ЗК України.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з аналізу приписів ст.ст. 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, докази перебування визначеної земельної ділянки у праві власності, користування або оренди позивача відсутні, що свідчить про відсутність на момент звернення з цією заявою доказів загрози завдання йому шкоди внаслідок прийняття рішення про передачу її у власність іншій особі.

В даному випадку, як позивач, так інші особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Тому у суду відсутні підстави вважати наявність пріоритетного права позивача на затвердження проекту землеустрою.

А наведені у заяві про забезпечення позову обставини щодо очевидної протиправної бездіяльності відповідача входять до кола обставин, які необхідно встановити під час розгляду судом справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновки про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні підстави стверджувати про очевидну протиправність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів позивача таким рішенням, а також про наявність підстав вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову є правомірним та обґрунтованим.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.