Справа № 560/18583/21
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18583/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

31 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 листопада 2021 року №0-2209 на суму податкового зобов`язання 125 471,69 грн., від 11 листопада 2021 року № 0-2209 на суму податкового зобов`язання 135 938,55 грн., від 10 лютого 2021 року № 0-2209 на суму податкового зобов`язання 253 130,35 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у скарзі.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Перебуває на податковому обліку як платник єдиного податку.

Основними видами діяльності позивача, відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку від 3.11.2015 № 455, є - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, вирощування інших багаторічних культур, роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, роздрібна торгівля фруктами і овочами а спеціалізованих магазинах та вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів.

На підставі договору купівлі-продажу будівель та споруд від 18 вересня 2018 року позивач придбав будівлі та споруди загальною площею 4830, 2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі споруди оранжереї площею 2877,3 кв. м. та споруди оранжереї площею 1378 кв. м., що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 141456735 від 16 жовтня 2018 року.

11 листопада 2021 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 0-2209 на суму 125 47 1,69 гри., яким визначено суму податкового зобов`язанням по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, та повідомлення-рішення від 11 листопада 2021 року №0-2209 на суму 135 938, 55 грн., яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік.

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач оскаржив до суду, оскільки вважає, що належні йому споруди не є об`єктом податку на нерухомість, відмінну від земельної ділянки, згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що споруди оранжерей площею 2877,3 кв. м. та площею 1378 кв., розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності позивачу, який не є сільськогосподарським товаровиробником для цілей Податкового Кодексу України, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Тому, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення області від 11 листопада 2021 року № 0-2209 і № 0-2209 прийняті відповідачем правомірно.

Вирішуючи позовні вимоги щодо податкового повідомлення-рішення від 10 лютого 2021 року № 0-2209, суд встановив, що дане рішення скасоване відповідачем на підставі заяви позивача від 18.10.2021 про перерахунок податку на нерухоме майно. Відтак, спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 10 лютого 2021 року № 0-2209 відсутній.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначене приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У відповідності до ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

У відповідності до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі;

Відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на пункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, та те, що споруди оранжерей площею 2877,3 кв. м. та площею 1378 кв., які згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 відносяться до класу - 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», а підклас 1271.6 «Будівлі Тепличного господарства, призначені для використання у сільськогосподарській діяльності та використовуються ним у підприємницькій діяльності, в тому числі в діяльності щодо ведення тепличного господарства (вирощування овочів), є будівлями сільськогосподарського призначення, та, відповідно, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, згідно з пунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Визначення належності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (далі - ДК 018-2000).

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства".

Згідно з ДК 018-2000 до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, та інші.

Таким чином, об`єкти нежитлової нерухомості, віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, які перебувають у власності сільськогосподарських товаровиробників, в тому числі фізичних осіб, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку не є об`єктом оподаткування згідно вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ.

У підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 чинного ПК України сформульоване визначення сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV ПК України - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, наведене у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується виключно для цілей розділу XIV ПК України "Спеціальні режими" та не поширюється на правовідносини, врегульовані розділом XII «Податок на майно» ПК України.

За змістом статті 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені ПКУ та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 ПК України. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням ПКУ, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення ПКУ. Інші терміни, що застосовуються у ПКУ і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Статтею 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-III (далі - Закон N 2238), в редакції, чинній на час існування спірних відносин, передбачено, що, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

За визначенням статті 1 Закону N 2238 продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам 01.11 - 01.42 та 05.00.1 - 05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97.

Отже, для цілей пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України сільськогосподарським товаровиробником є, зокрема, фізична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, яка відповідає кодам 01.11 - 01.42 та 05.00.1 - 05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, і володіє будівлями, спорудами що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Разом з тим, фізична особа - власник об`єктів нежитлової нерухомості, яка не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не належить до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні норм пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З урахуванням пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди, віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що перебувають у власності сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно з частиною 1 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

За змістом пункту 2 частини 2 цієї норми суб`єктами господарювання громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

На підтвердження здійснення виробництва сільськогосподарської продукції, яка відповідає кодам 01.11 - 01.42 та 05.00.1 - 05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97, позивач не надав до суду докази здійснення діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, в томі числі вирощування овочів, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що споруди оранжерей площею 2877,3 кв. м. та площею 1378 кв., які належать на праві власності позивачу, який не є сільськогосподарським товаровиробником для цілей ПК України, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Отже, податкові повідомлення-рішення області від 11 листопада 2021 року № 0-2209 і № 0-2209 прийняті відповідачем правомірно.

Що стосується правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 10 лютого 2021 року № 0-2209, як вірно встановлено судом першої інстанції, воно скасоване відповідачем на підставі заяви позивача від 18.10.2021 про перерахунок податку на нерухоме майно, а тому позовна вимога про скасування зазначеного рішення задоволенню не підлягає.

Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем у спірних відносинах не допущено порушень вимог податкового законодавства.

Відповідач у межах спірних правовідносин діяв у відповідності до положень діючого законодавства, а отже не порушив право позивача. За таких обставин заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.