Справа № 520/3015/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2022-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 р. Справа № 520/3015/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.12.2021 року у справі № 520/3015/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо припинення сплати заборгованості по страховим виплатам за період з жовтня 2016 року по вересень 2020 року, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з жовтня 2016 року по вересень 2020 року, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку;

- рішення суду в частині стягнення заборгованості за один місяць допустити до негайного виконання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 року до участі у справі як другого відповідача залучено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року у справі № 520/3015/21 позов задоволено частково.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Визнав протиправною та скасував постанову Відділення ВД ФССНВВП у м. Артемівську від 28.09.2016 року № 0503/19064/19064/27 щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01.10.2016 року.

Зобов`язав Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з жовтня 2016 року по вересень 2020 року.

У межах суми стягнення за один місяць рішення звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просило суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року у справі № 520/3015/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що у спірний період позивач на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області не перебував, та правовідносини між ними виникли лише у жовтні 2020 року у зв`язку із продовженням позивачеві щомісячних страхових виплат, з огляду на що, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу заборгованості по страховим виплатам, яка виникла до жовтня 2020 року. Натомість, для отримання позивачем сум страхових виплат які не виплачені за минулий період, йому, у відповідності до пункту 3.9. розд. ІІІ Порядку затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 12.12.2018 № 27, слід звернутися до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, де зберігалась його справа про страхові виплати до початку антитерористичної операції та тимчасової окупації українських територій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи (професійне захворювання) та відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» отримує щомісячні страхові виплати.

До 2014 року позивач отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області.

У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території м. Горлівки Донецької області, позивач змінив місце проживання та переїхав у м. Бахмут (кол. Артемівськ) Донецької області, отримавши відповідну довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та був узятий на облік відділення ВД ФСС НВВП у м. Артемівську.

28.09.2016 року постановою відділення ВД ФСС НВВП у м. Артемівську № 0503/19064/19064/27 позивачу, на підставі рішення комісії згідно протоколу № 13 від 27.09.2016 року, припинено виплату щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.10.2016 року.

17.11.2016 року позивачем до відділення ВД ФСС НВВП у м. Артемівську подано заяву про зняття з обліку у зв`язку із зміною місця проживання, в якій позивач просив призупинити страхові виплати з 01.10.2016 року.

15.03.2018 року позивач отримав довідку № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування: с. Піски-Радківські Борівського району Харківської області, та звернувся до УВД ФСС України в Харківській області (Ізюмське відділення) із заявою про взяття на облік та поновлення соціальних виплат.

Постановою № 2008/19064/19064/30 від 05.11.2020 року позивачу з 01.10.2020 року продовжені щомісячні страхові виплати.

В січні 2021 року позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі УВД ФСС України в Харківській області) із заявою про виплату заборгованості за попередній час, однак листом відповідача від 10.0.22021 року № 21.01-30/112 у виплаті заборгованості по страховим виплатам йому було відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, не виплативши соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушив право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (надалі - Закон № 1706-VII).

Статтею 1 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1 ст. 5 Закону №1706-VII).

Статтею 14 Закону № 1706-VII закріплено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Отже, внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, унормовано Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон №1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно статті 28 Закону №1105-ХІV, грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 Закону №1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені ст.. 47 Закону №1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VІІІ).

Так, ч. 1 ст. 47 Закону №1105-XIV закріплено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Отже, потерпілий має право на страхові виплати з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону №1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Згідно ч. 6 ст. 47 Закону №1105-XIV, страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Відповідно до частини 7 статті 47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Не є спірною обставиною у цій справі, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи (професійне захворювання), та має право на безстрокове отримання щомісячних страхових виплат.

Скаржник право позивача на отримання заборгованості по страховим виплатам, яка утворилась за період з жовтня 2016 року по вересень 2020 року, не заперечує.

Доводи апеляційної скарги зведені до того, що в УВД ФСС України в Харківській області відсутні правові підстави для виплати позивачу заборгованості за вказаний період з огляду на приписи пункту 3.9. розд. ІІІ Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України 12.12.2018 № 27 (далі Порядок № 27), яким передбачено, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.

Колегія суддів не приймає вищевказані доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Положеннями пункту 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XIV передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

За правилами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637 визначено, що призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Згідно п. 1.2. розд. І Порядку № 27 передбачено, що внутрішньо переміщені особи мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) або їх відділеннях за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), з дотриманням вимог Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365), та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - постанова КМУ № 637).

Згідно п. 3.9. розд. ІІІ Порядку № 27, суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що внутрішньо переміщена особа має право на продовження раніше призначених страхових виплат безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України або їх відділеннях за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Не є спірною обставиною у цій справі, що позивач згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 15.03.2018 року є внутрішньо переміщеною особою за фактичним місцем проживання/перебування: с. Піски-Радківські Борівського району Харківської області, та перебуває на обліку УВД ФСС України в Харківській області як одержувач відповідних соціальних виплат.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до вимог Постанови № 637 та Порядку № 27, нарахування та виплату позивачу заборгованості зі страхових виплат за період з жовтня 2016 року по вересень 2020 року має здійснити Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області за фактичним місцем проживання (перебування) позивача.

При цьому колегія суддів зазначає, що приписи пункту 3.9 розд. ІІІ Порядку № 27 не надають підстав для виплати або не виплати сум страхових виплат, які не виплачені за минулий період. Вони визначають лише облік таких виплат в робочих органах, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій.

Водночас Порядком № 27 передбачено процедуру одержання уповноваженим органом з інформаційно - аналітичної системи Фонду відомостей, необхідних для проведення страхових виплат, тому доводи апеляційної скарги про необхідність звернення позивача до УВДФСС України в Донецькій області, в якому зберігалась його справа, є безпідставними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів Закону №1105-XIV позивачу гарантоване право на отримання відповідних страхових виплат.

Норми Закону №1105-XIV не ставлять в залежність наявність у особи права на отримання страхових виплат від прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XIV, на які посилається відповідач, передбачено лише, що Кабінетом Міністрів України визначаються певні особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Водночас жодних змін з приводу особливостей виплати заборгованості з страхових виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, у Закон №1105-XIV Верховною Радою не вносилось.

Отже, враховуючи принцип пріоритетності Закону над підзаконними нормативно-правовими актами, до спірних відносин підлягають застосуванню саме норми Закону №1105-XIV.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 зазначено, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 24.04.2015 р. за заявою №38667/06 у справі "Будченко проти України" наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39).

Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності ненарахування та невиплати позивачу заборгованості по страховим виплатам.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання УВД ВСС України в Харківській області виплатити позивачу заборгованість по страховим виплатам за період з жовтня 2016 року по вересень 2020 року, що компенсують відповідну частину втраченого заробітку.

Доводи апеляційної скарги за наведених підстав правильності рішення суду першої інстанції не спростовують.

При цьому колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому не надає оцінку судовому рішенню в частині, яка сторонами не оскаржується.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 у справі № 520/3015/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко