Справа № 754/533/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/533/22 Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Файдюка В.В.

суддів: Василенка Я.М.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просив:

- визнати неправомірним застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві під час перерахунку пенсії на підставі постанови Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2010 року та ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року про перерахунок пенсії по стажу відповідно до статей 40, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ коефіцієнту заробітної плати - 1,62294;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії на підставі постанови Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року та ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року про перерахунок пенсії по стажу із застосуванням коефіцієнту заробітної плати - 2,71538 відповідно до статей 40,42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року у відкритті провадження відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначено, що оскаржувану ухвалу суду прийнято без врахування всіх обставин справи, а тому її не можна вважати такою, що є законною та обгрунтованою.

Вказано, що позивач повністю погоджується з твердженням суду про те, що КАС України не передбачає можливості подання окремого позову, направленого на виконання судового рішення, в період виконавчого провадження, однак, не погоджується з висновком Окружного адміністративного суду м. Києва про те, що після закінчення виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, адміністративний позов в даному випадку не належить розглядати за правилами загального адміністративного провадження для захисту та відновлення порушених прав.

Тобто, після закінчення виконавчого провадження знову можна подавати новий адміністративній позов до суду, якщо у спорі між позивачем та відповідачем виник інший предмет розгляду, ніж попередній предмет розгляду в справі № 2а-2355/10. Цей адміністративний позов розглядається за загальними правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, а також зважаючи на Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, керуючись приписами статті 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем визначено вимоги про визнання протиправним застосування відповідачем коефіцієнту заробітної плати - 1,62294 під час здійснення перерахунку пенсії на підставі постанови Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2010 року та ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року, а також про зобов`язання здійснити розрахунок пенсії на підстав цих судових рішень із застосуванням коефіцієнту заробітної плати - 2,71538.

Також з пояснень позивача колегією суддів встановлено, що 22 серпня 2014 року судом видано виконавчий лист № 2а-2355/2010.

29 серпня 2014 року до виконавчої служби м. Києва подана заява та вказаний виконавчий лист.

03 вересня 2014 року Головний державний виконавець Бочковський Т.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 44554873.

08 грудня 2014 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п.9 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

04 серпня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва (справа № 754/7274/16- а, 2-а/754/378/16) прийняв постанову, якою визнав дії відповідача протиправними та скасував постанову Управління державної виконавчо служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08 грудня 2014 року про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні № та постанову від 16 січня 2015 року про відмову в задоволенні скарги на постанову виконавчої служби від 8 грудня 2014 року. Зобов`язав Уиравління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів з виконання рішення суду за виконавчим листом № 2а-2355/2010.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року роз`яснено судове рішення, а саме вказано, що постановою суду від 16 грудня 2010 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання УПФУ в Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату пенсії по стажу згідно ст.ст. 40,42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування (справа № 754/10045/2016а).

25 жовтня 2017 року державний виконавець виніс постанову про відновлення виконавчого провадження.

25 жовтня 2017 року до Лівобережного об`єднаного УПФУ в м. Києві направлена вимога державного виконавця про зобов`язання боржника виконати рішення суду та повідомити Відділ про виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року № 2а- 2355/2010 і ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року № 754/10045/16-а.

06 листопада 2017 року державному виконавцю від боржника - голови комісії з припинення Лівобережного об`єднаного УПФУ в м. Києві І.Д. Дудича - надійшло повідомлення від 03 листопада 2017 року № 16434/05 про виконання судового рішення, в якому зазначено, що Управлінням рішення суду виконано, здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 по стажу та з урахуванням заробітної плати відповідно до вимог ст.ст. 40.42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ухвали про роз`яснення рішення суду від 30 листопада 2016 року. Отже, враховуючи вищевикладене, слід закрити виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

20 квітня 2018 року державний виконавець виніс постанову про заміну УПФУ в Деснянському районі м. Києва на його правонаступника - Лівобережне об`єднане УПФУ в м. Києві.

Також 20 квітня 2018 року за невиконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Лівобережне об`єднане УПФУ в м. Києві в розмірі 5100 грн.

07 червня 2018 року державний виконавець виніс постанову про заміну сторони виконавчого провадження з Лівобережного об`єднаного УПФУ в м. Києві на його правонаступника - ГУ ПФУ в м. Києві.

Також 07 червня 2018 року до Лівобережного об`єднаного УПФУ в м. Києві направлена вимога державного виконавця про зобов`язання боржника виконати рішення суду згідно виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2014 року № 2а-2355/2010 і ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року №754/100416-а та повідомити Відділ про виконання рішення суду протягом 5 робочих днів з моменту отримання даної вимоги.

Однак, боржник - ГУ ПФУ в м. Києві - вимогу державного виконавця не виконав, повідомлення про виконання рішення суду виконавцю не надіслав.

17 вересня 2018 року державний виконавець знову прийняв постанову про накладення штрафу в розмірі 10200 грн. на боржника - ГУ ПФУ в м. Києві - за невиконання рішення суду.

Також 17 вересня 2018 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження та направив подання до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві про притягнення винних посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

В Шевченківському УП ГУНП у м. Києві на досудовому розслідуванні знаходилася кримінальна справа № 0010833 від 09 жовтня 2018 року за поданням відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у м. Києві про притягнення винних посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності відповідно до статті 382 КК України за невиконання боржником - ГУ ПФУ в м. Києві - постанови Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2010 року (справа № 2а-2355/2010) про зобов`язання УПФУ в Деснянському районні м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.ст. 40,42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по України за 2009 рік в розмірі 1650 грн. 43 коп., починаючи з 01 квітня 2010 року та ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року про роз`яснення рішення суду щодо перерахунку пенсії по стажу (справа № 754/10045/16-а).

Слідчий Водзяновська В.А. за результатом проведеного досудового розслідування № 0010833, розпочатого 09 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 382 КК України, жодній особі не повідомила про підозру та у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, керуючись ст. 110, ст.219, абз. 14 ч.1 ст.284 КПК України, винесла постанову про закриття кримінального провадження від 16 липня 2021 року.

Вважаючи судові рішення не виконаними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, оскільки підставою зверненя до суду є незгода позивача з бездіяльністю відповідача щодо виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2010 року у справі № 2а-2355/2010 та ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року про роз`яснення рішення суду щодо перерахунку пенсії по стажу у справі № 754/10045/16-а.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 статті 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи доводи і посилання апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту порушених прав шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, на виконання рішення суду.

Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, оскільки вимога позивача про перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.ст. 40,42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по України за 2009 рік в розмірі 1650 грн. 43 коп., починаючи з 01 квітня 2010 року, вже було розглянуто в постанові Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2010 року у справі № 2а-2355/2010.

Водночас, з аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Крім того, приписами ч.1 статті 383 КАС передбачено, що особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Такі вимоги закону щодо обов`язковості виконання судових рішень та контролю з боку суду за його виконанням відповідають Рекомендаціям Ради Європи в галузі адміністративного судочинства та адміністративного права.

Так, в Рекомендації REC (2003) 16 Комітету Міністрів державам-членам щодо виконання адміністративних і судових рішень у сфері адміністративного права, яка була прийнята Комітетом Міністрів 9 вересня 2003 року на 851 нараді зазначено, що враховуючи необхідність забезпечення довіри приватних осіб до адміністративної і судової системи і, з огляду на це, також необхідність забезпечення виконання як рішень адміністративних органів, які покладають обов`язки на приватних осіб, так і судових рішень у сфері адміністративного права, які визначають права приватних осіб. Дієвість правосуддя вимагає виконання судових рішень у сфері адміністративного права, особливо, коли вони стосуються адміністративних органів; нагадуючи у зв`язку з цим про права, які захищає Європейська конвенція з прав людини, невід`ємною частиною яких є виконання судових рішень у межах розумного строку.

У постанові від 22 серпня 2019 по справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання чи неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням чи невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення належним чином.

Обраний же позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно неналежного виконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати відповідача виконувати рішення суду у певний спосіб шляхом ухвалення нового судового рішення.

Належним способом захисту прав позивача у спірних відносинах є звернення до суду із заявою про визнання неправомірними дій відповідача в рамках процедури судового контролю.

Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Отже, позивач у цій справі, обравши спосіб захисту шляхом подання нового позову, не врахував того, що спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що в силу вже згаданих приписів статей 382, 383 КАС пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Отже, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства згідно п.1 ч.1 статті 170 КАС, на чому вірно наголосив суд першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у відкритті провадження.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 312, 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 02 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Я.М. Василенко

Є.І.Мєзєнцев