Справа № 500/5296/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/5296/21 пров. № А/857/7180/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового засідання Лутчин Н.М.,

представника позивача: не з`явився

представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року у справі № 500/5296/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

суддя в 1-й інстанції Подлісна І.М,

час ухвалення рішення 11год. 52 хв.

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 25.03.2022,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-10598-13 від 12.02.2021 та зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області виключити із облікових даних ОСОБА_1 , як само зайнятої особи недоїмку по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 9 574 грн. 39 коп., яка виникла за період з 01.01.2020 по 12.02.2021 року. Зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області внести коригування до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 р. по 20.08.2021 року включно, шляхом проведення необхідних облікових операцій із вилучення перекручення показників податкового боргу з врахуванням поданих декларацій про майновий стан і доходи з нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування особами, які проводять незалежну професійну діяльність декларацій за період з 2016 по 2020 роки включно та періоду непрацездатності з 23.12.2019 р. по 01.08.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана вимога є необґрунтованою, протиправною та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного податкового законодавства та законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому підлягає скасуванню. Позивач зазначила, що починаючи з 2013 року єдиним видом її діяльності є адвокатська діяльність, від здійснення якої вона отримує дохід; з цього ж часу позивач самостійно та своєчасно сплачує єдиний внесок. Просить врахувати, що з 2017 року достроково сплачувала значно більші суми, як цього вимагає закон, а тому, на думку позивача, існування у неї будь-якої заборгованості на даний час неможливе, навпаки, існує переплата. Крім цього, позивач зазначила, що за період з 23.12.2019 по 01.08.2020 не отримувала будь - якого доходу від здійснення незалежної адвокатської діяльності, оскільки знаходилась на лікарняному.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Тернопільській області №Ф-10598-13 від 12.02.2021 та зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області виключити із облікових даних ОСОБА_1 , як самозайнятої особи недоїмку по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 9 574 грн. 39 коп., яка виникла за період з 01.01.2020 по 12.02.2021 року. Зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області внести коригування до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 20.08.2021 року включно, шляхом проведення необхідних облікових операцій із вилучення перекручення показників податкового боргу з врахуванням поданих декларацій про майновий стан і доходи з нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування особами, які проводять незалежну професійну діяльність декларацій за період з 2016 по 2020 роки включно та періоду непрацездатності з 23.12.2019 р. по 01.08.2020 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління ДПС у Тернопільській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) складена відповідачем із дотриманням вимог щодо форми та змісту, визначеної додатком 7 до Інструкції №449, та містить підставу їх формування, яка вказана підкресленням однієї із підстав, передбаченої формою, а саме «дані інформаційної системи органу доходів і зборів». Звертає увагу суду на те, що оскільки чинним законодавством передбачено обов`язок платниками податків сплачувати ЄСВ не залежно від факту отримання доходу, однак позивачем не долучено доказів що могли б підтвердити право на звільнення від сплати ЄСВ (наприклад: інвалідність, тощо), а в охоплений вимогою, що оскаржується період не було зупинено право на здійснення адвокатської діяльності, то законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення дотримася норм матеріального та процесуального права, у повній мірі з`ясував обставини справи та прийняв законне рішення, а відтак підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки про взяття на облік платника податків форми №4-ОПП за №678 від 08.07.2003, позивач перебуває на обліку як платник податків з 02.07.1993 року.

18.04.2002 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради ОСОБА_1 було видано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серія В02 за №073089, номер запису - 0006183. Основним видом діяльності позивача була КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права».

У відповідності до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 припинено 13.11.2018, номер запису: 4006183, підстава: власне рішення.

Як самозайнята особа - адвокат Семененко Л.М. взята на облік платника податків 08.04.2013, що підтверджується довідкою Тернопільської ОДПІ Тернопільської області ДПС (код ДПІ-1918) форми №4-ОПП від 08.04.2013 року.

Відповідно до інформації щодо ОСОБА_1 , яка міститься у інформаційній системі «Податковий блок. Облік платників податків», а саме: розділ «Реєстраційні дані», відомо, що позивач зареєстрована як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю станом на 02.07.1993 та взята на облік Тернопільською ДПІ станом на 08.04.2013 року за номером 192; стан платника податків «0» (платник податків за основним місцем обліку).

Також встановлено, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 12.11.2020 було винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10598-13, згідно якої станом на 31.10.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 6274,39 грн..

Однак, згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №500/3896/20, позов задоволено повністю, вимога ГУ ДПС в Тернопільській області за № Ф-10598-13 від 12.11.2020 року визнана протиправною та скасована.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 року апеляційну скаргу ГУ ДПС в Тернопільській області було залишено без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №500/3896/20 - залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції зокрема звернув увагу на те, що відповідачем протиправно нараховувались платежі фізичній особі-підприємцю, само зайнятій особі за результатами річного декларування та не враховувались з 2018 року сплачені щоквартальні платежі, також суд вважав, що доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду, а також відповідністю висновків суду постанові Верховного Суду в зразковій справі №520/3939/19.

12.02.2021 року Головним управлінням ДПС України в Тернопільській області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10598 -13, згідно якої станом на 31.01.2021 заборгованість сплати єдиного внеску становить 9574 грн. 39 коп..

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2021 року № Ф-10598 -13, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) не зазначений період у який, на думку контролюючого органу, виникла заборгованість зі сплати ЄСВ, а відтак суд позбавлений можливості встановити наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у строки та розмірах, передбачених законом.

Суд прийняв до уваги твердження позивача, що відповідачем протиправною нараховувались платежі фізичній особі - підприємцю, само зайнятій особі за результатами річного декларування та не враховувались з 2018 сплачені щоквартальні платежі та врахував суми сплати ЄСВ до бюджету позивачем та суми переплат, які виникають на кожну із вказаних дат, та прийшов до висновку, що нарахування пені та штрафних санкцій є безпідставними.

Такі висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті суд враховує, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із пунктами 63.1, 63.2 статті 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 статті 63 ПК України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 65.2 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Згідно із підпунктом 65.4.4 пункту 65.4 статті 65 ПК України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VІ) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (частина 1 статті 4 Закону №2464-VІ).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Закону №2464-VІ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно із частиною 5 статті 8 Закону № 2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є самозайнятою особою та була зареєстрована і як фізична особа-підприємець, так і самозайнята особа.

У відповідності до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 припинено 13.11.2018, номер запису: 4006183, підстава: власне рішення.

Податковим кодексом України передбачено обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі, коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність.

Таким чином, слід дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є фізичною особою-підприємцем у межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Так, пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Порядок №449) закріплено, що вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, у тому числі, суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашеним в установлений строк.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції оскаржувана вимога не містить періоду виникнення заборгованості, не вказано період у який, на думку контролюючого органу, виникла заборгованість зі сплати ЄСВ, а відтак суд позбавлений можливості встановити наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у строки та розмірах, передбачених законом.

Окрім того, судом встановлено та відповідачем не заперечується, що у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2021 року № Ф-10598 -13 в суму «боргу» 9574,39 грн. входить сума в розмірі 6274,39 грн., яка вказувалась у вимозі № Ф-10598-13 від 12.11.2020 року та яка була скасована судом.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Тернопільського відділення від 14.09.2021 № 738/21-22 де зазначено, що в результаті дослідження представлених документів встановлено, що відповідно до вимог ЗУ №2464-УІ, щодо сплати по квартально мінімальних страхових внесків платежів та платежів річного декларування сума переплати складає: за період станом на 31.01.2018 - 5849,05 грн., станом на 31.01.2019 - 3364,69 грн., станом на 31.01.2010 - 18452,41 грн. .

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи суми сплати ЄСВ до бюджету ОСОБА_1 та суми переплат, які виникають на кожну із вказаних дат, нарахування пені та штрафних санкцій є безпідставними.

Аналізуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог податкового законодавства, а тому оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 березня 2022 року у справі № 500/5296/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 04 серпня 2022 року