Справа № 560/10244/21
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2022-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 серпня 2022 року

Київ

справа № 560/10244/21

адміністративне провадження № К/990/19331/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.10.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі №560/10244/21 за позовом Приватного підприємства "Аслан-Текстиль" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 19.10.2021 частково задовольнив позов, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 23.07.2021 №8209/2201-0701, №8211/2201-0701 повністю, податкове повідомлення-рішення від 23.07.2021 №8210/2201-0701 в сумі 3034587 грн. У задоволенні решти позову відмовив.

Додатковим рішенням від 25.10.2021 Хмельницький окружний адміністративний суд задовольнив заяву Приватного підприємства "Аслан-Текстиль" (далі - ПП "Аслан-Текстиль") про винесення додаткового судового рішення. Стягнув на користь ПП "Аслан-Текстиль" понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70100 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 13.01.2022 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишив без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.10.2021 - без змін.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2022 виправлено описку в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022, доповнивши:

- абзац п`ятий вступної частини постанови, після слів та цифр "рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.10.2021", словами та цифрами "та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2021";

- мотивувальну частину постанови передостаннім абзацом наступного змісту: "Також судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області на користь Приватного підприємства "Аслан-Текстиль" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 70100 грн, розмір яких належним чином обґрунтований та документально підтверджений. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині.";

- резолютивну частину постанови, після слів та цифр "рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.10.2021", словами та цифрами "та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2021".

Додатковою постановою від 10.02.2022 Сьомий апеляційний адміністративний суд заяву ПП "Аслан-Текстиль" про ухвалення додаткового судового рішення задовольнив. Ухвалив додаткову постанову, якою стягнув на користь ПП "Аслан-Текстиль" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області витрати на правничу допомогу в розмірі 16000 грн.

26.07.2022 до суду вп`яте надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Хмельницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - ГУ ДПС, скаржник), направлена до суду поштою 21.07.2022.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

1. Відповідно до пунктів 3 та 5 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційній скарзі зазначаються судові рішення, що оскаржуються та вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Як вбачається зі вступної та прохальної частин касаційної скарги, скаржник оскаржує рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.10.2021 в частині задоволення позовних вимог та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 у повному обсязі та просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Однак, з урахуванням ухвали від 10.02.2022 про виправлення описки Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 13.01.2022 переглянув в апеляційному порядку і додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2021. Проте, касаційна скарга не містить жодних доводів та вимог щодо указаного додаткового рішення.

Оскільки скаржник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції у повному обсязі, він має уточнити, яке рішення він просить ухвалити суд касаційної інстанції щодо додаткового рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2021 та навести відповідні доводи в цій частині.

2. Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене 13.01.2022, повний його текст складено 18.01.2022, відповідно останнім днем його оскарження було 17.02.2022, проте касаційну скаргу направлено до суду поштою лише 21.07.2022, тобто з пропуском строку встановленого для цього.

ГУ ДПС заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що вперше касаційна скарга була подана із дотриманням строку на касаційне оскарження, проте, Верховний Суд повернув її на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Касаційні скарги у цій справі ним подавалися неодноразово, проте, поверталися Верховним Судом з підстав відсутності належного викладення підстав для касаційного оскарження. Скаржник зазначає, що він при поданні наступних касайних скарг враховував викладені Судом зауваження та у найкоротші строки повторно направляв відповідну касаційну скаргу. Звертає увагу на конституційне закріплення права на апеляційне і касаційне оскарження судового рішення.

Вирішуючи подане клопотання, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що вперше касаційну скаргу у цій справі ГУ ДПС подало 16.02.2022, проте, Верховний Суд ухвалою від 18.04.2022 її повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі. Суд визнав недостатнім наведене у скарзі обґрунтування для відкриття касаційного провадження на підставі пунктів 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Верховний Суд, зокрема, роз`яснив скаржнику, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слід вказати: 1) норми матеріального права, які неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. При цьому норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування мало ставитися перед судами попередніх інстанцій в межах правових підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях або надали, як на думку скаржника, неправильно.

У зв`язку із наявністю у ГУ ДПС офіційної електронної адреси та електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» копія ухвали суду від 18.04.2022 була направлена ГУ ДПС в електронній формі за допомогою підсистеми ЄСІТС. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» електронний документ (ухвала суду про повернення касаційної скарги від 18.04.2022) доставлена в Електронний кабінет ГУ ДПС 19.04.2022 о 19:56 год. Паперову копію цієї ухвали ГУ ДПС отримало 03.05.2022.

Аналогічні за змістом касаційні скарги ГУ ДПС подало 28.04.2022, 24.05.2022, 17.06.2022, які Верховний Суд повернув ухвалами від 18.05.2022, 09.06.2022, 11.07.2022 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 330 КАС України. Верховний Суд, аналогічно попереднім касаційним скаргам, визнав недостатнім наведене скаржником обґрунтування для відкриття касаційного провадження на підставі пунктів 3 і 4 частини четвертої статті 328 КАС України та повторно роз`яснив вимоги щодо обов`язкових умов, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання на цих підставах. Копії зазначених ухвал про повернення касаційної скарги були доставлені в Електронний кабінет ГУ ДПС 18.05.2022 о 19:25 год, 10.06.2022 о 12:14 год, 11.07.2022 о 20:33 год відповідно. Паперові копії цих ухвал ухвал ГУ ДПС отримало 31.05.2022, 20.06.2022, 18.07.2022 відповідно.

Вп`яте касаційну скаргу у цій справі ГУ ДПС подало 21.07.2022, тобто, з моменту закінчення строку на касаційне оскарження судових рішень минуло більше 5 місяців, проте, касаційна скарга так і не відповідає вимогам, що висуваються приписами статті 330 КАС України ні в частині належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, ні в частині сплати судового збору.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, в частині строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень ГУ ДПС не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, Верховний Суд скаржнику неодноразово надавав вичерпні роз`яснення щодо форми і змісту касаційної скарги, яким вона повинна відповідати в частині належного викладення підстав, в тому числі у разі її подання на підставі пунктів 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

З матеріалів касаційної скарги та встановлених судом обставин вбачається, що з моменту отримання копії ухвали про повернення вперше поданої касаційної скарги, що відбулося 19.04.2022, і до моменту повторного її подання, що відбулося 28.04.2022 (за відомостями системи «Діловодство спеціалізованого суду») минуло 9 днів, з моменту отримання копії ухвали про повернення вдруге поданої касаційної скарги, що відбулося 18.05.2022, і до моменту повторного її подання, що відбулося 24.05.2022, минуло 6 днів, з моменту отримання копії ухвали про повернення втретє поданої касаційної скарги, що відбулося 10.06.2022, і до моменту повторного її подання, що відбулося 17.06.2022, минуло 7 днів, з моменту отримання копії ухвали про повернення вчетверте поданої касаційної скарги, що відбулося 11.07.2022, і до моменту повторного її подання, що відбулося 21.07.2022, минуло 10 днів. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставним наведене скаржником у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження посилання на повторне звернення до касаційного суду із скаргою у найкоротші строки, оскільки наведене у цих скаргах обґрунтування Верховний Суд визнав недостатнім для відкриття касаційного провадження. Такі обставини свідчать про формальне повторне подання касаційної скарги без урахування і усунення причин, які стали підставами для їх повернення.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У цій справі саме скаржником не було дотримано вимог КАС України, що стало підставою для повернення попередньо поданих касаційних скарг у цій справі.

Водночас, для приведення касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України у скаржника було достатньо часу, строк у більше, ніж 5 місяців після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції і виготовлення її повного тексту, що сплинув на момент подання касаційної скарги вп`яте, не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому скаржник не наводить обставин, які б створювали перешкоди для подання касаційної скарги із належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження у зазначений період.

Сукупність цих обставин свідчить про допущення відповідачем необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу повідомити суд про інші поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.

3. Відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору, а також копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Проте скаржник до касаційної скарги документ про сплату судового збору не додав.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на день подання позову до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270 грн) і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (22700 грн).

Позов у цій справі заявлено юридичною особою у 2021 році, який містить вимоги майнового характеру у загальному розмірі 13193170 грн, відповідно, сплаті при поданні позовної заяви підлягав судовий збір, обмежений максимальним розміром, в сумі 22700 грн.

З огляду на наведене, за подання касаційної скарги у цій справі скаржник має сплатити судовий збір у сумі 45400 грн (22700 грн * 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:

Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007

Код класифікації доходів бюджету - 22030102

Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)

Символ звітності банку - 207

Призначення платежу - *;101; 22030102 (код класифікації доходів) ___________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за позовом ______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

4. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі, поданій вп`яте, аналогічно попереднім касаційним скаргам, міститься посилання на пункт 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, обґрунтування яких є недостатнім для відкриття касаційного провадження.

Обґрунтовуючи підставу для касаційного оскарження судового рішення відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції ухвалив постанову без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №806/1555/16. За змістом вказаної постанови Суд дійшов висновку, що неналежне виконання платником податків свого обов`язку, передбаченого підпунктом 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України, щодо звітування перед контролюючим органом про контрольовані операції до 1 травня року, що настає за звітним, тягне за собою застосування штрафних санкцій, визначених пунктом 120.3 статті 120 ПК України, навіть у випадку виправлення таким платником показників звіту про контрольовані операції шляхом подачі уточнюючого звіту.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Подібність правовідносин у наведеній та у розглядуваній справі, на думку скаржника, полягає у тому, що предметом розгляду зазначених справ було питання застосування підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України в контексті належного виконання платником податків обов`язку щодо подання звіту про контрольовані операції. Разом з тим, скаржник залишив поза увагою, що у постанові від 26.12.2018 у справі №806/1555/16 Верховний Суд зробив висновок щодо застосування зазначеної норми Податкового кодексу України у редакції, чинній станом на 2015 рік. Натомість, спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу подання позивачу звіту про контрольовані операції за 2018 рік, при цьому Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" підпункт 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України було викладено в іншій редакції. Враховуючи викладене, різний час виникнення спірних правовідносин у цій справі та у наведеній скаржником має вплив на застосування редакції норми підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України та свідчить про ухвалення Верховним Судом постанови від 26.12.2018 у справі №806/1555/16 не у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування:

- підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188 ПК України в контексті продажу платником податків самостійно виробленої продукції по ціні нижчій, ніж звичайні ціни, що встановлена за наслідками аналізу інформації з мережі Інтернет;

- застосування пункту 192.1 статті 192, пункту 187.1 статті 187 ПК України в частині визначення першої події для складання розрахунку коригування податкової накладної у випадку повернення товару.

Разом з тим, такі доводи не відповідають дійсності.

Так, Верховний Суд, зокрема, але не виключно, у постановах від 26.02.2021 у справі №816/410/17, від 18.02.2021 у справі №460/3026/18, від 28.01.2021 у справі №808/1892/14, при застосуванні пункту 188.1 статті 188 ПК України у взаємозв`язку з підпунктом 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК України вказував, що за загальним правилом звичайна ціна збігається із договірною, якщо контролюючий орган не доведе інше в установленому порядку.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов в цій частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач не довів факту реалізації позивачу трикотажної тканини за цінами, нижчими за звичайну, а наведені податковим органом показники із довідкових та неофіційних ресурсів не можуть вважатись належними та допустимими доказами у розумінні статті 70 КАС України.

У постанові від 22.06.2022 у справі №826/2485/16 Верховний Суд за наслідками аналізу приписів пункту 187.1 статті 187, пункту 192.1 статті 192 ПК України дійшов висновку, що якщо продавцем - платником ПДВ на дату отримання попередньої (авансової) оплати за договором були визначені податкові зобов`язання з ПДВ та надалі за домовленістю сторін дія договору припиняється, а попередня (авансова) оплата зараховується в рахунок оплати товарів/послуг за іншим договором, то продавець платник ПДВ має право скласти розрахунок коригування до податкової накладної, складеної на дату отримання такої попередньої (авансової) оплати, або зменшити нараховану суму податкових зобов`язань з ПДВ. Складання такого розрахунку здійснюється на дату підписання документа, на підставі якого кошти, отримані за першим договором, будуть зараховані в рахунок оплати вартості товарів/послуг за другим договором. Такий розрахунок коригування до податкової накладної відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України підлягає реєстрації в ЄРПН отримувачем (покупцем) товарів/послуг. Зареєстрований в ЄРПН розрахунок коригування є для постачальника підставою для зменшення нарахованих податкових зобов`язань, а для отримувача-покупця - підставою для зменшення податкового кредиту.

За змістом оскаржуваних у цій справі рішень суди попередніх інстанцій дійшли аналогічного висновку та за наслідками дослідження долучених до матеріалів справи первинних документів встановили, що першою подією для реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних слугувала додаткова угода №1 від 08.08.2019 до договору поставки №01-08 від 01.08.2019, якою було змінено напрямок використання грошових коштів із заборгованості за повернутий товар на попередню оплату згідно з договором №01-08 від 01.08.2019.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведене скаржником обґрунтування в цій частині не узгоджується із визначеною ним підставою для касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки доводи про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах не відповідають дійсності. Фактично, доводи скаржника в цій частині знаходяться у площині доказування обставин у справі.

Касаційна скарга також містить посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України. При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. Водночас, колегія суддів визнала неналежним викладене скаржником обґрунтування касаційної скарги за підставою касаційного оскарження, визначеною пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, в частині застосування підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14, пункту 188.1 статті 188 ПК України.

Поряд з цим викладене у касаційній скарзі обґрунтування підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України в частині відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 ПК України в частині можливості притягнення платника податків до відповідальності за порушення вказаної норми згідно з приписами пункту 120.6 статті 120, пункту 11 підрозділу 10 "Перехідні положення" ПК України, колегія суддів вважає достатнім для відкриття касаційного провадження в цій частині за умови усунення недоліків касаційної скарги в частині надання документа про сплату судового збору та наведення поважних причин пропуску строку касаційного оскарження.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків шляхом подання уточненої касаційної скарги, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 329-330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.10.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 у справі №560/10244/21 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- уточнити вимоги касаційної скарги;

- подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій вказати поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень;

- надати платіжний документ про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі, встановленому Законом № 3674-VI;

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон І.В. Дашутін М.М. Яковенко