Справа № 640/377/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/377/19 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "21" вересня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у місті Києві та ДПС України щодо відмови у нарахуванні податкової знижки та збільшення суми податкового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб;

- зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві скасувати результати акту камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи від 09 серпня 2018 року №2590/26-15-13-11-28;

- зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві нарахувати позивачу податкову знижку у розмірі 450,07 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 серпня 2018 року №;

- стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві судові витрати на надання правничої допомоги;

- стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.;

- стягнути з ДПС України кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 гривня.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачами безпідставно не надано податкову знижку, оскільки відповідно до платіжного доручення №Р24АА51094 від 20 серпня 2017 року в коментарі вказано прізвище та ініціали позивача та адреса проживання. Крім того, факт сплати коштів за договором страхування життя у 2017 році підтверджено ПрАТ «МетЛайф».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "21" вересня 2021 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 31 серпня 2018 року №.

Визнано протиправною відмову Головного управління ДПС у місті Києві щодо відшкодування позивачу суми податкової знижки за наслідками звітного 2017 року у розмірі 450,07 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у місті Києві надати позивачу суму податкової знижки за наслідками звітного 2017 року у розмірі 450,07 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на включення до податкової знижки звітного 2017 року суми витрат на страхування, фактично понесених ним протягом цього періоду, як це передбачено підпунктом 166.3.5 пункту 166.3 статті 166 ПК України, а дії Головного управління ДПС у місті Києві щодо відмови у наданні такої знижки є протиправними. Також суд вказав, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління ДПС у місті Києві надати позивачу податкову знижку в законодавчо визначений спосіб у розмірі 450,07 грн.

Щодо визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 31 серпня 2018 року №, суд дійшов висновку, що рішення ухвалено за наслідками податкової перевірки, якою не встановлено заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, оскільки зазначене позивачем у податковій декларації податкове зобов`язання вже сплачене з врахуванням суми, визначеної як податкова знижка, тому спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем з порушенням норм права, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що якщо в документах на переказ коштів в даних платника зазначено дані іншої особи, то така особа є ініціатором переказу коштів. Відповідно до платіжного доручення від 20.08.2017 № Р24А276183606А51094 платника визначено громадянина ОСОБА_2 , отже, громадянином ОСОБА_1 документально не підтверджено, що витрати понесені з безпосередньо його розрахункового рахунку, відповідно вказане платіжний документ не ідентифікує громадянина ОСОБА_1 як платника понесених витрат.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач просив замінити первісного відповідача - Головне управління ДПС в м. Києві правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком., зокрема ГУ ДПС у Київській області.

Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. N 227 (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 р. № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказала утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.

Відповідно до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 року № 755 розпочато з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Отже, з 01.01.2021 року відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у м. Києві як юридичної особи публічного права () до Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

В свою чергу, Головне управління ДПС у м. Києві () втратило адміністративну процесуальну правоздатність органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики на території м. Києва.

Отже, враховуючи викладене, наявні правові підстави для заміни відповідача в порядку процесуального правонаступництва - на Головне управління ДПС у м. Києві ().

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 8 липня 2017 року позивач подав заяву про укладення договору добровільного страхування життя до Приватного акціонерного товариства «МетЛайф», яка у серпні 2017 року схвалена, що підтверджується страховими полісами №100457623 та №100457624.

16 червня 2018 року позивач подав до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві декларацію про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік з метою отримання податкової знижки за накопичувальним страхуванням життя.

На підтвердження права на отримання податкової знижки позивачем до декларації було долучено копії наступних документів: страхових полісів; квитанції про сплату страхового платежу за 2017 рік; паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків; довідки по заробітній платі за 2017 рік.

У поданій декларації позивачем зазначено суму власного доходу, який включається до загального оподатковуваного доходу за 2017 рік у розмірі 194 626,82 грн. та суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 35 032,82 грн.

Крім того, в рядку 17 декларації у розділі V «розрахунок суми податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з використанням права на податкову знижку із статтею 166 розділу IV Податкового кодексу України» позивачем було визначено суму податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання у зв`язку з використанням права на податкову знижку, в розмірі 450,07 грн. Дану суму позивачем було зазначено також у рядку 22.2 вказаної декларації як таку, що підлягає поверненню з бюджету. Податкова знижка, визначена позивачем, складалася з витрат у виді сплачених сум страхових платежів за договорами страхування життя.

За результатами поданої декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік Головне управління ДФС у місті Києві провело камеральну перевірку, результати якої оформлені відповідним актом від 09 серпня 2018 року №2590/26-15-13-11-28.

Вказаною перевіркою встановлено, що у позивача відсутні законодавчі підстави для включення до податкової знижки суми витрат, оскільки відповідно до квитанції від 20 серпня 2017 року платником є ОСОБА_2 , тобто фактично понесені витрати не позивачем.

На підставі висновків акта камеральної перевірки Головним управлінням ДФС у місті Києві 31 серпня 2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 450,07 грн.

За результатами адміністративного оскарження даного податкового повідомлення-рішення останнє залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Незгода позивача із діями відповідачів щодо відмови у наданні йому податкової знижки, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (надалі по тексту - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно із підпунктом 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Платник податку, який бажає скористатись податковою знижкою, заявляє про своє бажання шляхом подання податкової декларації за минулий календарний рік (до 1 травня року, наступного за звітним, в якому понесені витрати - відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України).

Відповідно до підпункту 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Підпунктом 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України передбачено, що до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Згідно з підпунктом 166.3.5 пункту 166.3 статті 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: суму витрат платника податку на сплату страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та пенсійних внесків, сплачених платником податку страховику-резиденту, недержавному пенсійному фонду, банківській установі за договорами довгострокового страхування життя, недержавного пенсійного забезпечення, за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, а також внесків на банківський пенсійний депозитний рахунок, на пенсійні вклади та рахунки учасників фондів банківського управління як такого платника податку, так і членів його сім`ї першого ступеня споріднення, які не перевищують (у розрахунку за кожний з повних чи неповних місяців звітного податкового року, протягом яких діяв договір страхування): а) при страхуванні платника податку або за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом платника податку, або на банківський пенсійний депозитний рахунок, пенсійний вклад, рахунок учасника фонду банківського управління чи за їх сукупністю - суму, визначену в абзаці 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу; б) при страхуванні члена сім`ї платника податку першого ступеня споріднення або за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, або на банківський пенсійний депозитний рахунок, пенсійний вклад, рахунок учасника фонду банківського управління на користь такого члена сім`ї чи за їх сукупністю - 50 відсотків суми, визначеної в абзаці 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, в розрахунку на кожного застрахованого члена сім`ї.

Водночас, контролюючий орган зазначив, що сума не може перевищувати розміру доходу, визначеного в абзаці 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 ПК України, в розрахунку на кожну особу, яка страхується, за кожний повний або неповний місяць страхування протягом звітного податкового року.

Як вже зазначалось, на підтвердження права на отримання податкової знижки позивачем до декларації було надано копії: страхових полісів; квитанції про сплату страхового платежу за 2017 рік; паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків; довідки по заробітній платі за 2017 рік.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VIII було встановлено такий розмір прожиткового мінімуму на 2017 рік: сума місячного прожиткового мінімуму у 2017 році з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року складає 1544,00 грн, а з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2017 року - 1624 грн.

Підпунктом 166.4.2 пункту 166.4 статті 166 ПК України передбачено, що загальний розмір нарахованої податкової знижки не може перевищувати суми загального оподатковуваного доходу платника податку, одержаного протягом звітного року у вигляді заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Приватним акціонерним товариств «МетЛайф» (надалі по тексту - ПрАТ «МетЛайф») було укладено договори страхування життя. Факт укладання договорів страхування посвідчується страховими полісами №№ 100457623, 100457624, виданими 01 вересня 2017 року, в яких відображено страхову суму у розмірі 75 940,00 грн та річну страхову премію у розмірі 4 014,00 грн.

20 серпня 2017 року сплачено вартість страхових послуг у розмірі 6001,0 грн на користь ПрАТ «МетЛайф», що підтверджується квитанцією від 20 серпня 2017 року №Р24А276183606А51094.

Відповідно до поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за підсумками 2017 року позивач, який є резидентом і має реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 , мав дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 194 626,82 грн.

З огляду на наведене, сума, яка підлягає поверненню позивачу згідно з поданою декларацією, складає 450,07 грн.

В обґрунтування заперечень, відповідач посилався на акт камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи, який містить перелік порушень позивачем норм ПК України, які позбавили позивача підстав для нарахування податкової знижки за наслідками звітного 2017 року.

За результатами камеральної перевірки податкової декларації позивача встановлено, що на підставі квитанції від 20 серпня 2017 року №Р24А276183606А51094 неможливо ідентифікувати, що витрати понесені саме позивачем, оскільки у квитанції наявна інформація про платника ОСОБА_2 .

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у квитанції від 20 серпня 2017 року №Р24А276183606А51094 відображена така обов`язкова інформація: вартість сплачених послуг - 6001,00 грн; дата здійснення операції - 20 серпня 2017 року; в рядку «коментар до платежу» зазначено П.І.Б. позивача; індекс та адресу проживання, а в рядку отримувач зазначено - ПрAT «МетЛайф».

У копіях страхових полісів №№100457623, 100457624, які надавалися відповідачу разом з поданою декларацією за 2017 рік, вказано: страховик - ПрAT «МетЛайф», страхувальник - позивач.

Також, листом №26400-2018-POS від 18 вересня 2018 року Приватне акціонерне товариство «МетЛайф» підтвердило, що позивач у 2017 році дійсно сплатив чергові страхові премії, а саме: за договором довгострокового страхування життя №100457623 - суму 4 398,00 грн., за договором страхування життя №100457624 - суму 1 603,00 грн.

Отже, у поданому відповідачу платіжному документі наявна вичерпна інформація, що ідентифікує продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на включення до податкової знижки звітного 2017 року суми витрат на страхування, фактично понесених ним протягом цього періоду, як це передбачено підпунктом 166.3.5 пункту 166.3 статті 166 ПК України, а дії Головного управління ДПС у місті Києві щодо відмови у наданні такої знижки є протиправними.

Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління ДПС у місті Києві надати позивачу податкову знижку в законодавчо визначений спосіб у розмірі 450,07 грн.

Щодо визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 31 серпня 2018 року №, колегія суддів виходить з наступного.

Вказане податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі висновку контролюючого органу про відсутність у позивача підтвердженого права на отримання податкової знижки.

Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Тобто, вказаним положенням передбачено виключний перелік підстав для винесення податкового повідомлення-рішення, а в інших випадках воно не може бути винесене.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене за наслідками податкової перевірки, якою не встановлено заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, оскільки зазначене позивачем у податковій декларації податкове зобов`язання вже сплачене з врахуванням суми, визначеної як податкова знижка, тому спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем з порушенням норм права, а отже, підлягає скасуванню.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 06 листопада 2018 року в справі №826/1041/18, відмова у отриманні податкової знижки не є підставою для визначення вказаної суми платнику податків, як зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та суперечить самій суті «податкової знижки», оскільки такий податок уже був сплачений особою під час отримання доходу у вигляді заробітної плати.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог та стягнення судових витрат на правничу допомогу не оскаржується, а тому в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України апеляційним судом не перевіряється.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарг, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "21" вересня 2021 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02 серпня 2022 року.

Головуючий суддя Судді: Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків