Справа № 206/4029/21(2-а/206/30/21)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
01 серпня 2022 року м. Дніпросправа №206/4029/21(2-а/206/30/21)
Суддя Третього апеляційного адміністративного суду Панченко О.М., перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції
на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2021 р. в адміністративній справі №206/4029/21(2-а/206/30/21)
за позовом ОСОБА_1
до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Департамент патрульної поліції,
про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2021 р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав ненадання документу про сплату судового збору.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року апеляційну скаргу повернуто у зв`язку з невиконанням скаржником в повному обсязі вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

16 травня 2022 року скаржник вдруге оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2022 року апеляційну скаргу повернуто, оскільки спосіб зверненян відповідача з апеляційною саргою до суду не передбачений чинним процесуальним законодавством.

11 липня 2022 року скаржник втретє оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання скаржник посилається на те, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права на повторне звернення до суду. Зазначає, що копію оскарженого рішення він одержав 06.12.2021 року. Вказує, що повторно апеляційна скарга була подана заявником в десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали про повернення апеляційної скарги. За подання апеляційної скарги у цій справі судовий збір становить 681,00 грн.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду в адміністративних справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

При цьому, ст. 286 КАС України, як спеціальна норма, не врегульовує порядок та підстави поновлення строків в разі їх пропуску, а, отже, такі порядок та підстави визначаються на загальних підставах відповідно до ст.295 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст.295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (ч. 3 ст. 295 КАС України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст.121 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржене рішення ухвалено у відкритому судовому засіданні 30 листопада 2021 року.

Копію рішення від 30 листопада 2021 року скаржник одержав 06 грудня 2021 року.

Отже, встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України строк апеляційного оскарження сплив 30 грудня 2021 року, а встановлений ч. 2 ст. 295 КАС України - 05 січня 2022 року.

Апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції 11 липня 2022 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 4 ст. 286 КАС України.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В постанові від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12, адміністративне провадження № К/9901/6938/19, Верховний Суд дійшов висновку, що "сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки".

У пункті 74 рішення Європейського суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини "... підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слід зазначити, що у постанові від 15 травня 2018 року у справі №804/2979/17 Верховний Суд дійшов висновку, що "у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2022 року набрала законної сили та в касаційному порядку не скасована.

Доводи, наведені скаржником в обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку, не свідчать про наявність обставин, які об`єктивно перешкоджали скаржнику оскаржити рішення суду першої інстанції у встановлений ч. 4 ст. 286 КАС України строк або упродовж 10 днів з дня отримання скаржником повного тексту рішення суду першої інстанції.

Отже, доводів, що свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, скаржник суду не навів.

Згідно з ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ч. 3 ст. 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2021 р. слід залишити без руху та надати скаржнику строк упродовж десяти днів з дня вручення ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку.

Керуючись статтями 169, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2021 р. у справі №206/4029/21(2-а/206/30/21) залишити без руху.

Надати Управліннюпатрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції строк упродовж десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме:

- вказати інші підстави поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2022 року.

Роз`яснити Управлінню патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Панченко