Справа № 260/867/19
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №260/867/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Рибачука А.І.,
суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №260/867/19 за позовом Державної авіаційної служби України до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державної архітектурно-будівельного контролю, Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Закарпатське обласне комунальне підприємство «Міжнародний аеропорт Ужгород», про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,
І. РУХ СПРАВИ
1. 14.06.2019 Державіаслужба України звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:
зобов`язати ОСОБА_1 виконати рішення Державіаслужби України від 14.03.2019 №149 «Про припинення будівництва (діяльності, передбаченої частиною другою статті 69 Повітряного кодексу України) на приаеродромній території»;
зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати протиправною бездіяльність Управління містобудування та архітектури Ужгородської міськради в частині не погодження об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати вчинити дії щодо погодження вказаного об`єкта будівництва;
визнати протиправними дії Управління містобудування та архітектури Ужгородської міськради щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, затверджених наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 19.10.2017 №35, та скасувати їх;
В обґрунтування позовних вимог Державіаслужба України вказала на те, що за результатами проведеного обстеження приаеродромної території аеродрому «Ужгород» щодо питань забудови виявлено факт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке здійснюється ОСОБА_1 , без висновків експлуатанта аеродрому та Державіаслужби України, що є порушенням норм чинного законодавства. У зв`язку з чим Державіаслужбою України прийнято рішення про припинення будівництва, яке було скеровано на адресу місця реєстрації забудовника. Однак у добровільному порядку вказане рішенні відповідачем виконано не було. Відтак, на думку Державіаслужби України, за згаданих обставин єдиним способом реалізації Державіаслужбою України державної політики у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України є звернення до суду з цим позовом.
2. Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 26.03.2020 відмовив у задоволенні позовних вимог.
3. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 19.10.2020 скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги:
зобов`язав ОСОБА_1 виконати рішення Державіаслужби України від 14.03.2019 №149 «Про припинення будівництва (діяльності, передбаченої частиною другою статті 69 Повітряного кодексу України) на приаеродромній території»;
визнав протиправною бездіяльність Управління містобудування та архітектури Ужгородської міськради в частині непогодження об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1, та зобов`язав вчинити дії щодо погодження об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнав протиправними дії Управління містобудування та архітектури Ужгородської міськради щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, затверджених наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 19.10.2017 №35;
скасував містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, затверджені наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міськради від 19.10.2017 №35;
у задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
4. Верховний Суд постановою від 20.07.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 у справі №260/867/19 - залишив в силі.
5. 09.03.2022 до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №260/867/19, яка монтована тим, що .у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції не вирішено питання про судові витрати, понесені нею у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
ІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
6. Розглянувши зазначену заяву про прийняття додаткового судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з такого.
7. Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
8. Види судових витрат визначені частиною першою статті 132 КАС України, згідно з якою судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
9. В свою чергу, згідно з частиною третьою статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані з прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
10. Правила розподілу деяких видів судових витрат чітко регламентовані відповідними нормами КАС України, зокрема статтями 134, 135 цього Кодексу.
Так відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами першою, другою статті 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.
11. Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями статті 139 КАС України.
12. За загальним правилом, визначеним у частині першій статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В адміністративних справах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.
13. При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз (частина друга статті 139 КАС України).
14. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
15. Згідно з частиною четвертою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
16. Відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
17. Аналіз зазначених норм КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не стягуються з особи, котра не є суб`єктом владних повноважень. На користь саме такого тлумачення свідчить зміст частини другої статті 134 та частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до яких суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
18. Разом з цим, положення статті 139 КАС України чітко не регламентують правила розподілу судових витрат при відмові у задоволенні позову суб`єкта владних повноважень.
19. Суд вважає, що мета розподілу судових витрат нерозривно пов`язана із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
20. При цьому через виключність випадків за яких суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду та виходячи із завдань адміністративного судочинства, на думку колегії суддів при відмові у задоволенні позову суб`єкта владних повноважень таке судове рішення слід трактувати, як ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень та до таких випадків має застосовуватись правило відшкодування або оплаті усіх судових витрат відповідно до положень КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як сторони не на користь якої ухвалено рішення.
21. Системний аналіз зазначених вище норм КАС України, які регламентують правила розподілу судових витрат, у співставленні із завданнями адміністративного судочинства дає підстави для висновку, що у випадку відмови в задоволенні позову суб`єкта владних повноважень судові витрати, понесені відповідачем стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав позивачем у справі.
22. Так, згідно із частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
23. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
24. Згідно із підпунктом 8 пункту 4 частини першої статті 356 КАС України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини, у якій зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
25. Оскільки за наслідками касаційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, має бути здійснений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
На підставі наведеного, керуючись статтями 139, 252, 356, Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №260/867/19 задовольнити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.І. Рибачук

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду