Справа № 140/15808/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/15808/21 пров. № А/857/7548/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року про закриття провадження у справі №140/15808/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Костюкевич С.Ф., час ухвалення - у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 18.02.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною відмови у проведенні коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу та виплати відкориговану суму заробітку за період з 30.10.2014 по 12.05.2020, зобов`язання провести коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу та виплати відкориговану суму заробітку за період з 30.10.2014 по 12.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача наказом N 2159-о від 29.10.2014 було звільнено з посади заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів та з податкової міліції. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 та додатковим рішенням від 26.05.2020 у справі № 803/2375/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Волинської митниці Держмитслужби, Державної фіскальної служби України про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди його позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправними і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року № 466-О «Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 № 2159-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено позивача на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29 жовтня 2014 року. Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 грн. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі № 803/2375/14 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 залишено без змін. Зазначає, що стягнуте грошове забезпечення у справі № 803/2375/14 не коригувалась на коефіцієнти підвищення посадового окладу, хоча за вказаний період посадовий оклад за посадою, яку він займав неодноразово змінювалося та підвищувалося, тому звернувся із відповідною заявою до відповідача. Волинською митницею Держмитслужби 12.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви про виплату відкоригованої суми заробітної плати, оскільки, на думку відповідача, питання, викладене у цій заяві, є предметом розгляду у справі №140/6783/21, провадження у якій ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року закрито. Вважає, що у зв`язку з незаконним звільненням його з посади, ним втрачено частину середньої заробітної плати, а відтак просить стягнути на його користь відкориговану заробітну плату за період з 30.10.2014 по 12.05.2020. З цих підстав просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2022р. провадження у справі закрито. Роз`яснено позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає оскаржуване рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права і саме ці підстави є передумовою його скасування.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що питання, яке ставиться у заяві відповідачу, вирішено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року у справі №803/2375/14, проте у цій справі слухалось питання про стягнення середнього заробітку, з розрахунку заробітної плати станом на день звільнення (29.10.2014 року). Рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу винесене в травні 2020 року, тобто через 6 років, за цей період неодноразово підвищувався посадовий оклад на посаді, яку позивач обіймав на час звільнення, і оскільки відповідач виконував рішення суду в цій частині, то останній і був зобов`язаний провести відповідне коригування.

Дії по проведенню коригування заробітної плати має вчинити роботодавець (в даному випадку установа, на яку покладено обов`язок виплатити заробітну плату), і оскільки останній відмовився добровільно його здійснити, виникла необхідність звертатись з позовом до суду для відновлення його порушених прав.

Коригування заробітної плати є економіко-правовою категорією. При розгляді спору про поновлення на роботі, суд виходить із заробітку, визначеного за останні два місяці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 01.01.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Спір же про коригування заробітку за правовою природою, складовими елементами відрізняється від спору про стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до ст. 235 КЗпП України.

У справі №803/2375/14 питання коригування заробітної плати з врахуванням підвищення посадового окладу на підставі п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, судом не розглядалося, так як це інший предмет позову.

Визначаючи розмір стягнення втраченого заробітку через незаконне звільнення, відповідач не коригував заробітної плати на коефіцієнт підвищення розміру посадового окладу за весь час вимушеного прогулу, чим істотно обмежив його права на володіння і розпорядження цим майном. Обов`язок з коригування втраченого заробітку лежить на роботодавцеві. Виконуючи рішення суду про стягнення втраченого заробітку відповідач мав своїм обов`язком провести таке коригування.

Питання, яке належить вирішити судам у даному спорі, є питання про те, чи зобов`язаний роботодавець, виконуючи рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника і стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу провести коригування заробітної плати, якщо в цьому періоді посадовий оклад працівника збільшувався.

Апелянт зазначає, що зважаючи, що наявні всі правові підстави для коригування заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014 року по 12.05.2020 року, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою від 26.10.2021 року. Предметом цього позову є вимога зобов`язати відповідача провести коригування, а не стягнення втраченого заробітку, як це мало місце у справі №803/2375/14. Це різні правові категорії, різні інститути такого поняття, як «заробітна плата» у широкому розумінні.

З урахуванням наведеного апелянт просить ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 року у справі №140/15808/21 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справу.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Відповідач повідомлений про розгляд справи на офіційну електронну адресу.

Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 803/2375/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року № 2159-о Про звільнення ОСОБА_1 та наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року № 466-О Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 № 2159-о Про звільнення ОСОБА_1 .. Поновлено позивача на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29 жовтня 2014 року. Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 грн.

Також в даній справі було допущено процесуальне правонаступництво Ягодинської митниці Міндоходів на Волинську митницю Держмитслужби.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 року у справі №803/2375/14 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 залишено без змін.

Верховний суд у складі колегії судців Касаційного адміністративного суду ухвалою від 21.12.2020 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача на рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду у даній справі.

На підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 наказом ДФС України від 25.01.2021 року №437-0 «Про виконання рішення суду», позивача поновлено на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29.10.2014.

Рішення в частині стягнення з Волинської митниці Дежмитслужби на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 знаходиться на виконанні.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 провадження у справі № 140/6783/21 за позовом ОСОБА_1 про стягнення не нарахованої та не отриманої різниці заробітної плати, незаконно звільненого працівника, у зв`язку із зростанням посадового окладу за період з 30.10.2014 по 12.05.2020 в розмірі 910 781,90 грн. закрите.

Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин у справі слідує, що звернення до суду із цим позовом обумовлене тим, що у зв`язку з незаконним звільненням його з посади, та стягненням на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на підставі рішення суду, його заробітна плата не була відкоригована у зв`язку із підвищенням посадових окладів за період з 30.10.2014 по 12.05.2020.

Суд першої інстанції закрив провадження у справі з тих підстав, що спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду в іншому провадженні.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих же підстав.

Отже, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору. Тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №803/2375/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 жовтня 2014 року №2159-о Про звільнення ОСОБА_1 та наказ Ягодинської митниці Міндоходів від 29 жовтня 2014 року № 466-О Про оголошення наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 № 2159-о Про звільнення ОСОБА_1 .. Поновлено позивача на публічній службі в податковій міліції та на посаді заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Ягодинської митниці Міндоходів з 29 жовтня 2014 року. Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 709355,36 грн.

Також в даній справі було допущено процесуальне правонаступництво Ягодинської митниці Міндоходів на Волинську митницю Держмитслужби.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2021 року у справі № 803/2375/14 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 залишено без змін.

Крім цього, судом встановлено, що позивач у 2021 року звертався з позовом про стягнення ненарахованої та неотриманої різниці заробітної плати, незаконно звільненого працівника, у зв`язку із зростанням посадового окладу за період з 30.10.2014 по 12.05.2020 в сумі 910781,90 грн. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року у справі №140/6783/21, залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 провадження у даній справі закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при вирішенні спору у справі № 803/2375/14 питання стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014 по 12.05.2020 вирішено судом.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що фактично на даний час має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, які судом вже було вирішено при попередньому розгляді справи спір про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням. Крім того, варто зазначити, що позовна вимога про визнання протиправною відмови у проведенні коригування заробітної плати не впливає на предмет спору, який вже був розглянутий судом.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі №295/13613/16-а зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (статті 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Суд зазначає, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Крім того, суд звертає увагу, що поняття предмет спору та предмет позову не є тотожними. Так предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, а предметом позову є безпосередньо позовні вимоги. Таким чином, навіть обрання позивачем різного способу захисту права (шляхом визначення різних позовних вимог), спрямованого на відновлення одного й того самого права не свідчить про виникнення нового спору.

Як уже зазначалось вище, аналіз предмету позову у справі, яка розглядається, свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із ненарахованою та неотриманою різницею заробітної плати, незаконно звільненого працівника, у зв`язку зі зростанням посадового окладу, за період з 30.10.2014 по 12.05.2020 з приводу якого є рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що на момент звернення до суду із розглядуваним позовом було таке, що набрало законної сили судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження у цій справі згідно пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, оскільки в заявленому позові позивачем викладено одні і ті ж обставини, але в іншій стилістичній формі та із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для закриття провадження у даній справі, оскільки між сторонами новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав який вирішений в судовому порядку та рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року про закриття провадження у справі №140/15808/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 28.07.2022