Справа № 300/2953/22
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"29" липня 2022 р. справа № 300/2953/22
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Могила А.Б. розглянувши матеріали позовної заяви керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Долинської міської ради до Калуської районної ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-
керівник Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Долинської міської ради звернувся в суд із позовною заявою до Калуської районної ради про визнання протиправною бездіяльність щодо розгляду клопотань про передачу у комунальну власність територіальної громади Долинської міської ради нерухомого майна: будівлі кінотеатру (Центр культури та дозвілля) за адресою м.Долина, проспект Незалежності, 1; будівлі вечірньої школи за адресою м.Долина, вул.Медична, 3; приміщення районної призивної дільниці з вбудованим на глибині командним пунктом за адресою м.Долина, вул.О.Антоновича (Міцкевича), 21а; двоповерхової будівлі за адресою майдан Січових Стрільців, 3, м.Долина,; стоматологічної поліклініки за адресою вул.Хмельницького, 2, м.Долина,; зобов`язання передати у комунальну власність територіальної громади Долинської міської ради дані будівлі та приміщення.
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у даній справі, суд зазначає наступне.
Приписами пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити не лише із суб`єктного складу спору, а із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, підставою звернення до суду з даним позовом є порушення, на думку прокурора, інтересів держави внаслідок протиправної бездіяльності Калуської районної ради щодо розгляду клопотань Долинської міської ради про передачу у комунальну власність майна, зокрема будівель кінотеатру, вечірньої школи, приміщення районної призивної дільниці, двоповерхової будівлі та стоматологічної поліклініки. За твердженням прокурора, сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади, відповідно правонаступником майна ліквідованої Долинської районної ради стала Калуська районна рада. А у зв`язку із реорганізацією районних рад необхідним є упорядкування майнових прав та обов`язків щодо користування (володіння) об`єктами спільної власності, які знаходяться на території новоутвореної Долинської міської територіальної громади.
Що стосується загаданого майна, то в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься наступна інформація:
- будівля кінотеатру (Центр культури та дозвілля), загальною площею 2742,3 мІ, за адресою м.Долина, проспект Незалежності, 1, право власності зареєстроване 09.09.2021 за Калуською районною радою, форма власності комунальна;
- вечірня школа за адресою м.Долина, загальною площею 534,2 мІ, за адресою вул.Медична,3, право власності зареєстроване 09.09.2021 за Калуською районною радою, форма власності комунальна;
- двоповерхова будівля загальною площею 1470,5 мІ, за адресою майдан Січових Стрільців,3, право власності зареєстроване 29.07.2021 за Калуською районною радою, форма власності комунальна;
- стоматологічна поліклініка загальною площею 547,4 мІ, за адресою вул.Хмельницького, 2, м.Долина, право власності зареєстроване 28.05.2014 за Долинською районною радою, форма власності власність територіальних громад;
- майновий комплекс за адресою вул.Антоновича Омеляна, 21А, м.Долина, відповідно до розрахунку загальних часток 51/100 частки належить Долинській районній раді, правонаступником якої є Калуська районна рада, відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.
Виходячи із зазначеного вище, власником цього майна є Калуська районна рада і, як орган місцевого самоврядування, має право реалізувати своє право на розпорядження комунальним майном від імені територіальної громади, а тому має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, тобто є рівноправним суб`єктом господарських відносин. Водночас, Долинська міська рада вказує на наявність у неї, як правонаступника, права на вказане майно.
Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.
Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Згідно зі ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
В силу приписів ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені Законом України "Про місцеве самоврядуванні в Україні" 21.05.1997 року № 280/97-ВР.
Пунктом 20 частини першої статті 43 цього Закону уповноважено районні і обласні ради виключно на їх пленарних засіданнях вирішувати в установленому законом порядку питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру".
Частиною 4 статті 60 Закону передбачено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.
Визначення місцезнаходження комунального підприємства, установи, організації, що перебуває в управлінні відповідної районної, обласної ради, яке зазначається в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань при державній реєстрації зазначеного комунального підприємства, установи, організації як юридичної особи або державній реєстрації змін до відомостей про таку юридичну особу, здійснюється відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (ч.5 статті 60 Закону № 280/97-ВР).
Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку (ч. 6 статті 60 Закону).
Наведені приписи законодавства дають підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив повноваження самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Отже, вище перелічені комунальні заклади є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ та міст Калуського району та перебувають в адміністративному підпорядкуванні Калуської районної ради.
При цьому, районна рада при управлінні вказаним майном, у тому числі, розпорядженні об`єктами права комунальної власності, здійснює повноваження власника комунального майна, а не владні управлінські функції.
Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядуванні в Україні" встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Водночас власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Звідси, власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів.
Слід також зазначити, що необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб`єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спори між органами місцевого самоврядування, що виникають з приводу передачі об`єктів у комунальну власність, мають за своїм змістом організаційні та майнові відносини щодо відповідних об`єктів власності і належать до юрисдикції господарських судів. Відмова органу, уповноваженого управляти комунальним майном, передати об`єкти до комунальної власності не спричиняє виникнення публічно-правового спору, пов`язаного зі здійсненням владних управлінських функцій.
Незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим. Спірні правовідносини у справі пов`язані з передачею у комунальну власність територіальної громади міста нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
За суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду за нормами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. Підвідомчість господарських справ встановлена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи ( п. 6 ч. 1 цієї статті).
Враховуючи, що дані спірні правовідносини не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а належать до юрисдикції інших судів, тому суд відмовляє у відкритті провадження у даній справі та роз`яснює позивачу, що розгляд даних спірних правовідносин віднесено до суду господарської юрисдикції.
На підставі наведеного, керуючись статтями 169, 170, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:
Відмовити керівнику Калуської окружної прокуратури у відкритті провадження в справі за його позовом в інтересах держави в особі Долинської міської ради до Калуської районної ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.
З врахуванням приписів частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити керівнику Калуської окружної прокуратури, що заявлені позовні вимоги відносяться до юрисдикції господарського суду, та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Повторне звернення до адміністративного суду з такою ж позовною вимогою з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, щодо якої постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.