Справа № 320/8723/20
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8723/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого-судді Шелест С.Б., суддів: Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2020 №UA100000/2020/300213/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/00599.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2020 №UA100000/2020/300213/2, як такого, що прийнято Київською митницею Держмитслужби на підставі хибних висновків щодо не підтвердження поданими позивачем документами митної вартості товарів, що ввозилися на територію України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року замінено первісного відповідача - Київську митницю Держмитслужби, належним відповідачем - Житомирською митницею (далі також - відповідач).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2022 року позов задоволено:

визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 08.09.2020 №UA100000/2020/300219/2;

визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці №UA100530/2020/00599.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з метою митного оформлення товару «стрейч плівка з полімерів етилену технічна для пакування палет…» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Київської митниці подано електронну митну декларацію від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184.

Митну вартість імпортованого товару визначено за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) на рівні 21 212,41 євро.

На підтвердження заявленої митної вартості декларантом подано наступні документи: пакувальний лист від 02.09.2020; платіжний документ Swift від 31.08.2020; міжнародну автомобільну накладну (СMR); документ, що підтверджує вартість транспортних послуг №TR2000206; контракт від 20.01.2016 №20012016; додаткові угоди до контракту №1-6; специфікацію від 31.08.2020 №138; договір-заявку на перевезення від 28.08.2020 №158; фактуру від 02.09.2020 №FVEXP/0151/20; копію митної декларації країни відправлення від 03.09.2020 №20PL445010Е1311039.

У зв`язку з виникненням у митного органу сумніву щодо достовірності заявленої митної вартості, від позивача додатково витребувано: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Також декларанту запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Листом від 07.09.2020 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на виконання запиту митниці до декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184 надано пояснення щодо обставин, які обумовили виникнення у контролюючого органу сумніву щодо достовірності заявленої митної вартості, а також: рахунок-проформу від 20.08.2020 FPRO/0384/20, калькуляцію ціни від 28.08.2020, прайс-лист від 28.08.2020 та біржові котирування.

За результатами розгляду митної декларації, додатково наданих документів та пояснень декларанта Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2020 №UA100000/2020/300213/2, згідно з яким митну вартість визначено за ціною договору щодо ідентичних товарів на рівні 23 326,80 євро (1,05 євро за одиницю товару), а також винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі - картка відмови) №UA100530/2020/00599.

Вказуючи на протиправність рішення про коригування митної вартості товару від 08.09.2020 №UA100000/2020/300213/2 та картки відмови №UA100530/2020/00599, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару від 08.09.2020 №UA100000/2020/300213/2 як такого, що прийнято на підставі хибних висновків щодо непідтверження декларантом обґрунтованості визначення митної вартості товару за основним методом, а також недоведеності з боку контролюючого органу наявності підстав для витребування додаткових документів.

Судом зазначено, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну і у сукупності підтверджують числові значення митної вартості та її складових.

Апеляційна скарга Житомирської митниці мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Апелянтом наголошено на помилковості позиції суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача у межах спірних правовідносин повноважень на витребування додаткових документів на підтвердження митної вартості. Зазначено, що заявлена позивачем митна вартість імпортованого товару не базувалась на об`єктивних даних, що підтверджувались б документально та піддавались обчисленню. Додатково надані декларантом документи не усунули виявлених невідповідностей, що зумовило прийняття контролюючим органом рішення про визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, погоджується із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною другою статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Пунктом 1 частини четвертої статті 54 МК України встановлено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною третьою статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, підстави для витребування від декларанта додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, заявленого позивачем до митного оформлення на підставі декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184, митним органом обґрунтовано тим, що подані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та ціну, що була фактично сплачена за товари, а саме:

платіжне доручення від 31.08.2020 не містить посилання на рахунок, за яким здійснювалась оплата;

рахунок на оплату транспортних витрат від 07.09.2020 №TR2000206 не містить інформацію про товар, що транспортувався, та реквізити автотранспортних накладних;

у рахунку від 07.09.2020 №TR2000206 зазначено транспорті витрати до перетину митного кордону, що знаходиться в зоні діяльності Галицької митниці, тоді як в графі 29 поданої декларації зазначено, що переміщення було здійснено через пункт пропуску Волинської митниці.

Аналізуючи доводи заявника апеляційної скарги щодо наявності у межах спірних правовідносин повноважень на витребування від декларанта додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктами 4, 6 частини другої статті 53 МК України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Пунктом 5 частини десятої статті 58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що товар, заявлений позивачем до митного оформлення за митною декларацією від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184, ввозився позивачем на виконання умов Контракту від 20.01.2016 №20012016, укладеного між позивачем та компанією Gruplast Gruba Spolka Jawna (Польща).

Згідно з пунктом 1.1 Контракту 20.01.2016 №20012016 поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця; кожне замовлення укладається у формі специфікації, яка є невід`ємною частиною цього контракту; у кожній специфікації сторони погоджують конкретний перелік товару та інші умови.

Відповідно до додаткової угоди №1 до Контракту від 20.01.2016 №20012016 загальна вартість товару, що буде поставлятися по цьому контракту, становить суму всіх специфікацій до даного контракту.

Згідно з пунктом 3.1 Контракту від 20.01.2016 №20012016 оплата товару проводиться у формі попередньої оплати або у формі оплати після відвантаження товару постачальником.

Відповідно до специфікації від 31.08.2020 №138 до контракту від 20.01.2016 №20012016 сторони домовилися про поставку товару на суму 21 212,41 євро; умови оплати - попередня 100% оплата.

Платіжне доручення від 31.08.2020, надане декларантом на підтвердження митної вартості товару, підтверджує факт здійснення платежу у розмірі 21 212,41 євро; в графі призначення платежу міститься посилання на реквізити Контракту від 20.01.2016 №20012016; будь-яких даних щодо рахунку чи специфікації платіжне доручення не містить.

Втім, на підтвердження ціни угоди декларантом разом з митною декларацією від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184 надано, у тому числі: специфікацію від 31.08.2020 №138 до контракту від 20.01.2016 №20012016 на суму 21 212,41 євро та фактуру від 02.09.2020 №FVEXP/0151/20.

Фактура від 02.09.2020 №FVEXP/0151/20 містить: перелік товару; посилання на контракт від 20.01.2016 №20012016; відомості щодо повного розрахунку за товар; дату грошового переказу 31.08.2020 та суму переказу 21 212,41 євро.

Колегія суддів зауважує, що дані щодо ціни угоди - 21 212,41 євро, та дати грошового переказу - 31.08.2020, що містяться у платіжному дорученні від 31.08.2020 та у фактурі від 02.09.2020 №FVEXP/0151/20, є ідентичними. Так само є ідентичними відомості щодо вартості та асортименту товару, які зазначені у фактурі від 02.09.2020 №FVEXP/0151/20 та у специфікації від 31.08.2020 №138.

Будь-яких суперечностей між цими даними митним органом не обґрунтовано та судом не встановлено. Надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку і зрозумілу інформацію про товар, його ціну та дату розрахунку.

Згідно з даними графи 44 митної декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184 специфікація від 31.08.2020 №138 до контракту від 20.01.2016 №20012016 та фактура від 02.09.2020 №FVEXP/0151/20 надавалися декларантом під час митного оформлення.

Достовірність фактури від 02.09.2020 №FVEXP/0151/20 та специфікації від 31.08.2020 №138 митним органом під сумнів не ставилась.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає про недоведеність з боку митного органу наявності у нього підстав для витребовування від декларанта додаткових документів на підтвердження ціни угоди, з мотивів відсутності у наданому платіжному дорученні реквізитів специфікації до контракту від 20.01.2016 №20012016, оскільки подані декларантом документи у своїй сукупності дають підстави для висновку, що надане платіжне доручення стосується саме оцінюваних товарів.

Колегія суддів також не погоджується із позицією митного органу щодо наявності підстав для витребування від декларанта додаткових документів з мотивів непідтвердження декларантом такої складової митної вартості як розмір транспортних витрат.

Пунктом 2.4 Контракту від 20.01.2016 №20012016 передбачено, що ціна на товар вказується відповідно до курсу ЄВРО за певну одиницю товару на умовах FCA.

Згідно з правилами Інкотермс 2020 умови поставки FCA передбачають понесення транспортних витрат продавцем.

За змістом пункту 5 частини десятої статті 58 МК України до ціни, що була фактично сплачена, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

На підтвердження розміру транспортних витрат декларантом до митної декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184 надано: договір-заявку на перевезення від 28.08.2020 №158 та фактуру від 07.09.2020 №TR2000206.

Фактура від 07.09.2020 №TR2000206 містить розмежування понесених транспортних витрат до місця ввезення товару на митну територію України та після. В якості місця ввезення зазначено митний пост «Рава-Руська», який віднесено до зони діяльності Галицької митниці. Будь-яких посилань на дані специфікації від 31.08.2020 №138 фактура від 07.09.2020 №TR2000206 не містить.

Згідно з даними графи 29 митної декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184 в якості митного органу в`їзду зазначено Волинську митницю, пункт пропуску UA205020 ("Ягодин - Дорогуск").

Щодо суперечностей у відомостях щодо митного органу в`їзду, які зазначені у митній декларації та фактурі №TR2000206, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з даними експортної митної декларації країни відправлення №20PL445010E1311039, яка надавалася декларантом до митної декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184, в якості відомостей про митницю виїзду з Польщі зазначено код PL303020, що згідно з класифікатором прикордонних пунктів пропуску відповідає пункту пропуску Рава-Руська (Україна, Львівська область) - Хребенне (Польща).

Судом апеляційної інстанції під час судового розгляду справи встановлено, що на штампі «під митним контролем», проставленим прикордонною митницею 04.09.2020 на товаросупровідних документах позивача, значиться Львівська митниця (а.с. 35, 126).

Згідно з пунктами 1-3 постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 вирішено утворити як юридичну особу публічного права територіальний орган Державної митної служби - Галицьку митницю та реорганізувати Івано-Франківську митницю ДФС, Львівську митницю ДФС та Тернопільську митницю ДФС шляхом їх приєднання до Галицької митниці. Також установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

Згідно з поясненнями декларанта при заповненні графи 29 митної декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184 ним була допущена помилка. Дійсний пункт в`їзду - «Рава-Руська - Хребенне», митний пост «Рава-Руська», що відповідає зоні діяльності Львівської митниці (після реорганізації - Галицької митниці).

Фактура від 07.09.2020 №TR2000206 містить розмежування понесених транспортних витрат до місця ввезення товару на митну територію України - до митного поста «Рава-Руська». Доказів того, що оцінюваний товар ввезено на територію України в іншій спосіб, зокрема, через інший пункт пропуску, митним органом під час судового розгляду не обґрунтовано та судом на підставі наявних у справі матеріалів не встановлено.

За вказаних обставин, колегія суддів не погоджується із доводами митного органу щодо наявності підстав для витребування від декларанта додаткових документів з мотивів непідтвердження фактурою від 07.09.2020 №TR2000206 понесених позивачем транспортних витрат до місця ввезення товару на територію України.

Щодо відсутності у фактурі від 07.09.2020 №TR2000206 посилання на специфікацію до контракту від 20.01.2016 №20012016 як на підставу для висновку про непідтвердження наданими декларантом документами розміру понесених транспортних витрат як таких, що стосувалися б саме оцінюваних товарів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з фактурою від 07.09.2020 №TR2000206 вказаний рахунок виставлено на оплату послуг згідно з договором-заявкою на перевезення від 28.08.2020 №158; фактура від 07.09.2020 №TR2000206 містить відомості щодо державних номерних знаків автотранспорту, що здійснювали перевезення - LU896KA/ LU726PE.

Згідно з інформацією про вантаж, зазначеною у договорі-заявці від 28.08.2020 №158, за вказаною заявкою здійснювалось перевезення пакувальних матеріалів на піддонах, до 23т, на виконання умов контракту від 20.01.2016 №20012016; дата і час прибуття на розвантаження - до 07.09.2020.

Відповідно до даних експортної митної декларації країни відправлення №20PL445010E1311039, яка також надавалася декларантом до митної декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184, в якості державних номерних знаків транспортного засобу в країні відправлення зазначено номерні знаки LU896KA/ LU726PE.

Колегія суддів зауважує, що дані фактури від 07.09.2020 №TR2000206, договору-заявки на перевезення від 28.08.2020 №158, експертної декларації країни-відправлення №20PL445010E1311039, у тому числі, щодо державних номерних знаків автотранспорту, що здійснював перевезення, дати перевезення, дати відвантаження згідно з договором-заявкою, реквізитів контракту не містять розбіжностей чи суперечностей.

Надані позивачем документи кореспондуються між собою, містять чітку і зрозумілу інформацію щодо розміру транспортних витрат, обсяг цієї інформації є достатнім для ідентифікації понесених транспортних витрат як таких, що стосувалися саме оцінюваних товарів.

Згідно з даними графи 44 митної декларації від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184 фактура від 07.09.2020 №TR2000206, договір-заявка від 28.08.2020 №158 та експертна декларація країни-відправлення №20PL445010E1311039 надавалися декларантом під час митного оформлення.

Наявності сумніву щодо достовірності поданих документів митним органом не обґрунтовано.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає про недоведеність з боку митного органу наявності у нього підстав для витребування від декларанта додаткових документів на підтвердження транспортних витрат, з мотивів відсутності у наданій фактурі від 07.09.2020 №TR2000206 реквізитів специфікації до контракту від 20.01.2016 №20012016.

Аналізуючи доводи митного органу щодо доведеності обґрунтованості сумніву у достовірності заявленої декларантом митної вартості товару з мотивів наявності у митного органу інформації щодо іншого рівня митної вартості стосовно ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, колегія суддів виходить з наступного.

Порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, передбачено як форму роботи посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків згідно з пунктом 2.5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689.

Зазначені Методичні рекомендації розроблено Державною фіскальною службою на виконання положень розділу V Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684 (далі - Порядок №684).

За змістом пункту 2 розділу V Порядку №684 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, методичні рекомендації можуть розроблятися, зокрема, за напрямком контролю правильності визначення митної вартості товарів.

Пунктом 5 розділу V Порядку №684 передбачено, що методичні рекомендації мають містити детальні інструкції щодо послідовності дій посадових осіб митниць ДФС при здійсненні митного контролю за визначеним напрямом з метою оцінки ризику та визначення форм і обсягів митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначені положення Порядку №684 кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 337 МК України, якими контроль із застосуванням системи управління ризиками визначено як оцінку ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань митної справи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є встановленою внутрішнім нормативно-правовим актом формою роботи посадових осіб митного органу, за результатами якої може бути прийнято рішення про визначення подальших форм і обсягів митного контролю. Результати такої роботи можуть бути обставиною, яка обумовлює виникнення у митного органу сумніву щодо достовірності заявленої митної вартості.

Втім, наявність у митного органу інформації про інший рівень митної вартості щодо ідентичних або аналогічних товарів не може бути єдиною та самостійною підставою для витребування у декларанта додаткових документів на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України.

За змістом пункту 2 частини п`ятої статті 54 МК України митний орган у випадках, встановлених цим Кодексом, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Аналіз частини третьої статті 53 МК України дає підстави для висновку, що такими випадками є: наявність розбіжностей у поданих документах, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; наявність ознак підробки або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, наявність у митному органу інформації щодо іншого рівня митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути підставою для виникнення у митного органу сумніву щодо достовірності митної вартості. Втім, такий сумнів є підставою для реалізації митним органом повноважень щодо митного контролю, які мають здійснюватися з урахуванням положень Митного кодексу України, у тому числі і щодо визначених цим кодексом підстав для витребування додаткових документів.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частин другої, третьої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини сьомої статті 57 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

У справі, що розглядається, митним органом не доведено того, що під час митного оформлення товару декларантом було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів чи невірно визначено митну вартість товарів.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції щодо недоведеності з боку відповідача наявності у нього підстав для коригування митної вартості товару, заявленої декларантом за митною декларацією від 07.09.2020 №UA100530/2020/043184, у зв`язку з чим погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2020 №UA100000/2020/300213/2 та винесеної на підставі нього картки відмови в прийнятті митної декларації №UA100530/2020/00599.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини справи судом першої інстанції встановлено правильно. Порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської митниці залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року у справі №320/8723/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Cуддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді О.М. Кузьмишина

О.Є. Пилипенко