Справа № 120/4568/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 р. Справа № 120/4568/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2022 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Савчука М.В., подана від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 81 від 06.04.2022 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з дати отримання такого права, шляхом зарахування до загального стажу позивачки періоди роботи з 01.10.1978 по 01.02.1979, з 10.02.1979 по 01.09.1979 та період навчання з 19.07.1987 по 16.11.1988.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням № 81 від 06.04.2022 відповідач надав відмову, посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу 29 років. При цьому до страхового стажу позивачки не зараховано такі періоди:

- з 10.02.1979 по 01.09.1979, згідно з трудовою книжкою, оскільки дата наказу про прийняття на роботу та звільнення з роботи внесено римськими цифрами;

- з 19.07.1987 по 16.11.1988, згідно з трудовою книжкою, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993;

- період навчання з 01.10.1978 по 01.02.1979, згідно з трудовою книжкою, оскільки відсутні відомості про серію, номер та дату диплому, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

Позивачка вважає вказане рішення пенсійного органу неправомірним та зазначає, що вона не була уповноваженим працівником підприємства, відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, а тому не може нести відповідальність за зміст та правильність внесених записів до трудової книжки.

Ухвалою суду від 17.06.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Крім того, вказаною ухвалою вирішено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області матеріали пенсійної справи позивачки.

30.06.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Однак страховий стаж позивачки складає 25 років 05 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідач зауважує, що до страхового стажу позивачки не зараховано наступні періоди трудової діяльності відповідно до її трудової книжки:

- з 10.02.1979 по 01.09.1979, згідно з трудовою книжкою, оскільки дата наказу про прийняття на роботу та звільнення з роботи внесено римськими цифрами;

- з 19.07.1987 по 16.11.1988, згідно з трудовою книжкою, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993;

- період навчання з 01.10.1978 по 01.02.1979, згідно з трудовою книжкою, оскільки відсутні відомості про серію, номер та дату диплому, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

Відповідач зазначає, що зарахувати вказані періоди можливо за умови дотримання вимог Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Крім того, відповідач звертає увагу, що з метою надання практичної допомоги для врахування спірного стажу, Головним управлінням надіслано запити щодо надання уточнюючих довідок за спірні періоди роботи та навчання позивачки.

Відтак, на думку відповідача, відмова у призначенні пенсії є правомірною.

На виконання вимог суду відповідач надав копії матеріалів електронної пенсійної справи позивачки.

18.07.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач зазначає, що записи в трудовій книжці виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою підприємства. Разом з тим записи, внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, до страхового стажу особи не враховуються.

Відповідач вважає, що для зарахування до страхового стаж позивачки спірних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком № 637. Крім того, позивачці необхідно надати до пенсійного органу диплом про освіту.

На думку відповідача, позивачкою не подано належні документи, визначені Порядком № 637, згідно з якими можливо підтвердити стаж за періоди трудової діяльності з 10.02.1979 по 01.09.1979, з 19.07.1987 по 16.11.1988 та період навчання з 01.10.1978 по 01.02.1979.

Отже, дії пенсійного органу є правомірними та вмотивованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 25.03.2022 позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви позивачка додала необхідні документи, в тому числі трудову книжку серії НОМЕР_1 , архівні довідки сектору архіву Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 24.03.2022 за № № 13-07-135, 13-07-136 та 13-07-137, копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.03.2022 № 5, копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 13.01.2022 (повторно), копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 18.12.1987, копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 від 18.06.1993, копія паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , виданого 05.06.2010 Ямпільським РВ ГУМВС України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.04.2022 № 81 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки страховий стаж позивачки складає 25 років 05 місяців 20 днів.

До страхового стажу позивачки пенсійний орган не зарахував періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 :

- з 10.02.1979 по 01.09.1979, оскільки дата наказу про прийняття на роботу та звільнення з роботи внесено римськими цифрами;

- з 19.07.1987 по 16.11.1988, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993;

- період навчання з 01.10.1978 по 01.02.1979, оскільки відсутні відомості про серію, номер та дату диплому, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

Листом від 09.05.2022 № 3666-3216/С-02/8-0200/22 Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повідомило позивачку про рішення від 06.04.2022 № 81 про відмову в призначенні пенсії за віком. Крім того, відповідач зазначив, що з метою надання практичної допомоги для врахування стажу, Головним управлінням було надіслано наступні запити:

- № 0200-0205-5/25669 в архівний сектор Ямпільської міської ради щодо надання уточнюючої довідки;

- № 0200-0205-8/25227 до Національної каси Соціального страхування Республіки Молдова щодо надання уточнюючої довідки за період роботи 10.02.1979 по 01.09.1979;

- № 0200-0205-8/27285 до Національної каси Соціально страхування Республіки Молдова щодо надання уточнюючої довідки за період навчання.

Також відповідач зазначив, що такі запити надсилаються звичайною кореспонденцією, тому надати докази вручення даних запитів неможливо.

Водночас, як встановлено судом під час розгляду справи, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулося до архівного сектору Ямпільської міської ради та Національної каси Соціально страхування Республіки Молдова з запитами від 02.05.2022 № 0200-0205-8/25227, від 03.05.2022 № 0200-0205-6/25669 та від 09.05.2022 № 0200-0205-10/27285 щодо надання уточнюючих довідок про навчання та періоди роботи позивачки.

Листом від 06.05.2022 № 13-07-222 сектор архіву Ямпільської міської ради повідомив пенсійний орган, що довідку від 24.03.2022 № 13-07-136 слід вважати недійсною.

Окрім того, сектор архіву Ямпільської міської ради надав архівні виписки від 06.05.2022 за № № 13-07-220 та 13-07-221.

Вважаючи рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 25.03.2022 позивачка ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Серед іншого, до своєї заяви позивачка додала трудову книжку серії НОМЕР_1 від 13.02.1979 з метою підтвердження страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивачки пенсійний орган прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність у позивачки достатнього страхового стажу, а саме 29 років.

Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивачки становить 25 років 05 місяців 20 днів. Водночас до страхового стажу позивачки не враховані такі періоди роботи:

- період роботи з 10.02.1979 по 01.09.1979, згідно з трудовою книжкою, оскільки дата наказу про прийняття на роботу та звільнення з роботи внесено римськими цифрами;

- період роботи з 19.07.1987 по 16.11.1988, згідно з трудовою книжкою, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993;

- період навчання з 01.10.1978 по 01.02.1979, згідно з трудовою книжкою, оскільки відсутні відомості про серію, номер та дату диплому, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

Перевіряючи вказані доводи відповідача, суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд зазначає, що під час відмови позивачці у зарахуванні спірних періодів до її страхового стажу пенсійний орган посилався на норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка була затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, в той час як записи до трудової книжки позивачки були внесені у 1978-1988 рр. Тобто на момент внесення записів щодо спірних періодів роботи позивачки до її трудової книжки, взагалі не існувало нормативно-правового акта (Інструкції № 58), вимог якого, на думку відповідача, не було дотримано.

Крім того, суд враховує, що заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Водночас згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Також суд бере до уваги, що спосіб внесення записів до трудової книжки позивачки та їх порядковість не дають підстав вважати, що мали місце дописування чи інші неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивачки. Відтак на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Цей висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Вищезазначе додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як видно з трудової книжки серії НОМЕР_1 , в період з 10.02.1979 по 01.09.1979 позивачка працювала на посаді швачки-мотористки 1 розряду в Сорокській швейній фабриці.

Відповідно до запису № 3 позивачку звільнено з роботи з 01.09.1979 на підставі наказу № 636 від 21/VIII-79.

Суд зазначає, що дійсно дата наказу про прийняття на роботу та звільнення з роботи внесена римськими цифрами. Однак, на думку суду, це є технічним (формальним) недоліком, допущеним особи, яка відповідальна за внесення відповідних записів на підприємстві до трудової книжки працівника, який не може давати достатні підстави для незарахування такого періоду роботи позивачки до трудового стажу.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

До страхового стажу позивачки пенсійний орган не зарахував період з 19.07.1987 по 16.11.1988, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції № 58.

Перевіряючи доводи відповідача в цій частині, суд встановив, що з трудової книжки позивачки серії НОМЕР_6 вбачається наступне:

запис № 12 19.07.1987 позивачка прийнята швачкою надомної праці в Ямпільській цех на підставі наказу № 67 від 19.07.1987;

Відповідно до наказу Вінницького виробництва "Заря" від 01.11.1988 № 1 Томашпільський філіал перетворено в Томашпільський цех фабрики "Подолянка" м. Калинівка;

запис № 13 16.11.1988 позивачку зараховано шляхом переведення швачкою з надомної праці Ямпільської ділянки Томашпільського цеху на підставі наказу № 1-к від 16.11.1988;

запис № 14 13.04.1989 позивачка звільнена за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною відповідно до наказу № 58-к від 13.04.1989.

Отже, записами у трудовій книжці позивачки підтверджується, що в період з 19.07.1987 по 13.04.1989 позивачка працювала на посаді швачки з надомної праці в Ямпільському цеху (Ямпільська ділянка Томашпільського цеху фабрики "Подолянка" м. Калинівка).

Відтак суд вважає, що вказані записи у трудовій книжці позивачки містять достатні та необхідні відомості про її роботу в період з 19.07.1987 по 16.11.1988, зокрема відомості про назву підприємства, на якому працювала позивачка.

Водночас суд вважає, що у даному випадку відсутність повної назви підприємства при прийнятті на роботу позивачки є помилкою, допущеною з вини роботодавця.

Згідно з абз. "б" п. 2.19 Інструкції № 58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо).

Відповідач не зарахував до страхового стажу позивачки період навчання з 01.10.1978 по 01.02.1979, оскільки відсутні відомості про серію, номер та дату диплому, що не відповідає вимогам Інструкції № 58.

Проте суд вважає, що така невідповідність є помилкою особи, яка відповідальна за внесення записів на підприємстві до трудової книжки працівника, а тому не може давати достатні підстави для незарахування цього періоду роботи позивачки до трудового стажу особи.

Крім того, відсутні у справі і докази письмового повідомлення позивачки про необхідність подання додаткових документів для підтвердження вказаного трудового стажу.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В цьому контексті суд також зазначає, що спірні записи у трудовій книжці позивачки не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали саму суть записів. Отже, на думку суду, відсутні достатні підстави для неврахування таких періодів при визначенні страхового стажу позивачки. При цьому враховується правова позиція Верховного Суду, наведена у постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17 та від 24.05.2018 року в справі №490/12392/16-а.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивачки періоди роботи з 10.02.1979 по 01.09.1979 та з 19.07.1987 по 16.11.1988, а також період навчання з 01.10.1978 по 01.02.1979.

Відтак рішення відповідача за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Втім, беручи до уваги встановлені обставини справи та надані сторонами докази, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з призначення позивачці пенсії за віком.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині 2 статті 2 КАС України.

Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не була надана оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 1058 та Порядком № 22-1, і без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно належного розгляду поданої позивачкою заяви про призначення пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за № 81 від 06.04.2022 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 25.03.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки суду, наданої в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 496,20 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, суд зауважує, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" та заявлених позовних вимог, звертаючись до адміністративного суду з цим позовом позивачка повинна була сплатити судовий збір в розмірі 992,40 грн (як за одну позовну вимогу немайнового характеру).

Натомість відповідно до квитанції № 0.0..1 від 10.06.2022 позивачка сплатила судовий збір в розмірі 993,00 грн.

Таким чином, позивачка внесла судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Однак згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України переплачена сума судового збору може бути повернута за ухвалою суду тільки на підставі клопотання особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 81 від 06 квітня 2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 березня 2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );

2) представник позивачки: адвокат Савчук Микола Васильович (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

4) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003).

Повне судове рішення складено 29.07.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович