Справа № П/811/3457/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року

м. Київ

справа № П/811/3457/15

касаційне провадження № К/9901/28373/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 (суддя Мирошниченко В.С.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 (головуючий суддя: Щербак А.А., суддів: Суховаров А.В., Баранник Н.П.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі у тексті - ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі у тексті - Кіровоградська ОДПІ, Інспекція) про визнання протиправним та скасування рішень та вимоги,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області, у якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 08.10.2015 № ; визнати протиправним та скасувати рішення від 04.12.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником не нарахованого єдиного внеску; визнати протиправним та скасувати вимогу Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області про сплату боргу від 04.12.2015 № Ф- В0000 481701.

Обґрунтовуючи позовну заяву, вказував на помилковість висновків контролюючого органу про заниження ним податкових зобов`язань з ПДФО, оскільки правомірно включив до складу валових витрат за 2013 - 2014 рік вартість придбаного бензину, податку на додану вартість сплаченого до бюджету, а також розмір судового збору.

У письмових запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що позов ним не визнається у повному обсязі з огляду на те, що реалізація пального у перевіряємому періоді не підтверджено позивачем під час перевірки документально.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.02.2016, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017, позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 08.10.2015 № , в частині збільшення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності з основного зобов`язання на суму 4 225, 47 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 056, 37 грн; визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 04.12.2015 № , в частині збільшення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суми штрафної санкції у розмірі 794, 07 грн; визнано протиправною та скасувано вимогу про сплату боргу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 04.12.2015 № Ф- В , в частині стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 8 740, 82 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що згідно з досліджених у ході розгляду справи доказів, позивач довів реальність господарських операцій з придбання пального у ТОВ «УНК», ТОВ «БЕЛ ОІЛ», а тому правомірно включив до витрат вартість придбаного пального у 2013 році у розмірі 23 399, 78 грн, а також у 2014 році у розмірі 6 529, 50 грн; відповідачем же - суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі у тексті - КАС України, у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваних рішень) покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в ході розгляду справи останнім не доведено обставин, які свідчать про нереальність господарських операцій пального. Відмовляючи у частині суди зазначили, що податковим законодавством заборонено позивачу включати до витрат суму податку на додану вартість сплаченого до бюджету у 2013 - 2014 роках та суми судового збору, сплаченого в 2013 році, оскільки відповідно до п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Доводи стосовно права включати до витрат суми сплаченого судового збору визнані необгрунтованими, відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку, позивачу податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за включення до витрат суми судового збору 5 161, 50 грн не було визначено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просив скасувати судові рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В касаційній скарзі по суті зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій у частині задоволення позовних вимог та прийняття ними рішення за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням процесуальних норм, посилаючись на обставини, викладені у акті перевірки ФОП та просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 в частині задоволення позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні адмінстративного позову ФОП ОСОБА_1 .

Позивач у письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу просить залишити без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій.

Справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 25.07.2022 прийняв касаційну скаргу Митниці до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 26.07.2022.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач зареєстрована як ФОП та у період, який перевірявся Інспекцією, перебував на загальній системі оподаткування.

Інспекцією у період з 14.04.2015 по 17.07.2015 проведена документальна виїзна планова перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2014, за наслідками якої складено акт від 29.07.2015 № 523/11-23-17-01/ НОМЕР_1 .

Актом перевірки було встановлено порушення п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено суму податкового зобов`язання з єдиного внеску на загальну суму 27 446, 52 грн, в тому числі за 2013 рік в сумі 22 749, 72 грн та за 2014 рік в сумі 4 696, 80 грн; пп 139.1.6, пп 139.1.9, пп 139.1.11, п. 139.1 ст. 139, пп. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України - донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 13 176, 57 грн, в т.ч. за 2013 рік в сумі 9 834, 19 грн, за 2014 рік в сумі 3 342, 38 грн.

На підставі вказаного акту перевірки від 29.07.2015 № 523/11-23-17-01/ НОМЕР_1 відповідачем 08.10.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності з основного зобов`язання на суму 12 402, 34 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 3 100, 59 грн, № від 04.12.2015, яким стосовно позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 2 330, 71 грн.

Так, 04.12.2015 відповідачем направлена вимога про сплату боргу № Ф-В про стягнення з позивача суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 25 655, 48 грн.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд вказує на таке.

Як було встановлено судами, між позивачем (покупець) та ТОВ «УНК» (продавець) було укладено договір поставки пального.

Придбання товару позивачем підтверджено наданими видатковими накладими, товарно-транспортними накладними, актами здачі-прийняття товару, платіжними дорученнями на підтвердження оплати.

ТОВ «УНК» виписано позивачу податкові накладні за серпень 2013 року на загальну суму 38 970, 42 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 7 794, 08 грн, за липень 2013 року на загальну суму 2 375, 00 грн, в тому числі ПДВ у розмірі 475, 00 грн.

Також, що між позивачем (покупець) та ТОВ «БЕЛ ОІЛ» (продавець) було укладено договір поставки пального.

На підтвердження придбання вищевказаного товару позивачем надано суду видаткові накладні, платіжні доручення на підтвердження оплати.

ТОВ «БЕЛ ОІЛ» виписано позивачу податкову накладну за листопад 2014 року на загальну суму 6 184, 42 грн, в тому числі ПДВ у розмірі 1 236, 88 грн.

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Апріорі К» (продавець) були укладені договори поставки від 08.01.2013 №1 та від 10.01.2014 № 4, за правилами «Інкотермс», тобто поставку здійснював продавець.

На підтвердження придбання вищевказаного товару позивачем надано видаткові накладні, платіжні доручення на підтвердження оплати.

ТОВ «Апріорі К» виписано позивачу податкові накладні за грудень 2014 року на загальну суму 345, 08 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 69, 02 грн.

У подальшому пальне було реалізовано.

Відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ГК України) господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (статті 42 ГК України).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 ПК України.

Згідно з пунктом 177.2 вказаної статті Кодексу (в редакції, у 2013-2014 роках) об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України (у згаданій вище редакції) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належали документально підтверджені витрати, що включалися до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII (набрав чинності з 01 січня 2015 року) внесено зміни до статті 177 ПК України й її пункт 177.4 викладено в редакції, у відповідності до якої до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2);

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (підпункт 177.4.3);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).

Отже наведений у цій нормі перелік витрат містить, зокрема витрати на вартість пального. Тому документально підтверджені такі витрати підприємця можуть враховуватись при визначенні оподатковуваного доходу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У справі, яка розглядається, суди виходили з того, що відповідачем на вимогу суду не надано належних доказів на підтвердження віднесення ФОП до складу валових витрат вартості придбаного у 2013 та 2014 роках бензину, про що стверджує контролюючий орган у акті перевірки.

Натомість, дослідивши наявні у справі докази, судами встановлено, що протягом зазначеного періоду укладені ФОП із вказаними контрагентами договори відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, а факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Зважаючи на що, позивачем доведено реальність господарських операцій пального, а тому правомірно включено до витрат вартість придбаного пального у 2013 році на суму 23 399, 78 грн, а також у 2014 році на суму 6 529, 50 грн.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що судами правомірно скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.10.2015 № , у частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності з основного зобов`язання на суму 4 225, 47 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 056, 37 грн.

У іншій частині рішення судів попередніх інстанцій відповідачем не оскаржується в межах доводів касаційної скарги, тому колегія суддів не надає їм оцінку у відповідній частині.

Зваживши викладені вище обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для збільшення позивачу оскаржуваної суми грошового зобов`язання з ПДФО та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Доводи ж касаційної скарги наведеного не спростовують і зводяться лише до переоцінки встановлених обставин справи, що згідно положень статті 341 КАС України виходить за межі повноважень касаційного суду.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи відсутність підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень або ж порушення процесуальних норм, підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова