Справа № 140/11689/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/11689/21 пров. № А/857/8934/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №140/11689/21 за адміністративним позовом Державної служби геології та надр України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОРЕСУРС" про скасування (анулювання) спеціального дозволу на користування надрами,-

суддя в 1-й інстанції Костюкевич С.Ф.

час ухвалення рішення 01.02.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач Державна служба геології та надр України звернулася в суд з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОРЕСУРС", в якому просила припинити право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 03 квітня 2013 року №5750 наданого Товариству з обмеженою відповідальністю "ГЕОРЕСУРС".

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що підставами припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №5750 від 03 квітня 2013 року є порушення надрокористувачем умов та порядку користування надрами та невиконання обов`язків, визначених ст.24 Кодексом України про надра, статтею 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», спеціальним дозволом на користування надрами та Угодою до нього. Зазначає, що ч.2 ст.26 Кодексу України про надра передбачає, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів - у судовому порядку, тому Держгеонадра направило лист №8336/01/07-21 від 25 травня 2021 року з проханням надати до Держгеонадр у 15-денний строк з моменту отримання листа, власну позицію (згоду/незгоду) на припинення права користування надрами, шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами у зв`язку з порушення вимог передбачених спеціальними дозволами (рекомендоване повідомлення додається). Вказує, що вказаний лист №8336/01/07-21 від 25 травня 2021 року отримано відповідачем 24 червня 2021 року (як встановлено оскаржуваним рішенням). Відповідно, підстава для звернення до суду із адміністративним позовом у позивача виникла по спливу 15-ти денного строку та строку на відправку кореспонденції, тобто 09 липня 2021 року є останнім днем для надання (відправлення поштою) власної позиції надрокористувачем, тому позивач очікував відповідь щодо згоди/незгоди на шостий робочий день з вирахуванням вихідних днів, тобто 19 липня 2021 року. Однак, інформація щодо згоди на анулювання спеціального дозволу на користування надрами до Держгеонадр не надходила, отже самостійно анулювати спеціальний дозвіл не є можливим. Тому строк звернення до суду для позивача почав обчислюватися з 19 липня 2021 року і закінчується відповідно 19 жовтня 2021 року, а з позовом до суду позивач звернувся 12 жовтня 2021 року, тобто в межах строку звернення до суду. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду та просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки позивачем не надано і в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання або дати вручення листа відповідачу. Крім того, позивач визнав, що ним пропущено строк звернення до суду, оскільки такий строк починає обчислюватися з 24 червня 2021 року, тобто з останнього дня отримання від відповідача відповіді щодо згоди (незгоди) на припинення права користування надрами. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку ст.312 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений встановлений абз.2 ч.2 ст.122 КАС України тримісячний строк звернення до суду, а обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не наведено та не долучено, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст.5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абз.2 ч.2 ст.122 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Аналізуючи зміст статті 122 КАС України, очевидним є те, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною службою геології та надр України встановлено порушення надрокористувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕОРЕСУРС" умов та порядку користування надрами та невиконання обов`язків, визначених статтею 24 Кодексом України про надра, статтею 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», спеціальним дозволом на користування надрами та Угодою до нього, що є підставами припинення дії спеціального дозволу на користування надрами №5750 від 03 квітня 2013 року.

25 травня 2021 року позивач направив лист №8336/01/07-21 від 25 травня 2021 року відповідачу з проханням надати до Держгеонадр у 15-денний строк з моменту отримання листа, власну позицію (згоду/незгоду) на припинення права користування надрами, шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами у зв`язку з порушення вимог передбачених спеціальними дозволами (рекомендоване повідомлення додається), і цей факт сторонами не заперечується.

Вищевказаний лист №8336/01/07-21 від 25 травня 2021 року отримано відповідачем 31 травня 2021 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, який долучений представником позивача до заперечення проти пояснень (а.с.139).

Таким чином, підставою для звернення в суд із адміністративним позовом у позивача виникла зі спливом 15-ти денного строку та строку на відправку кореспонденції (6-ть днів), тобто 21 червня 2021 року є останнім днем для надання (відправлення поштою) власної позиції надрокористувачем.

Матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами, що інформація щодо згоди на анулювання спеціального дозволу на користування надрами від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОРЕСУРС" до Державної служби геології та надр України не надходила.

Колегія суддів зазначає, що тримісячний строк, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог рахується з 21 червня 2021 року та закінчується 21 вересня 2021 року, разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач з позовом до суду звернувся 12 жовтня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що покликання позивача на наказ Державної служби геології №100 від 18 березня 2020 року «Про тимчасове запровадження дистанційної роботи для окремих установ», що винесений на виконання законодавчих актів спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби, де передбачено право переведення окремих працівників структурних підрозділів на дистанційну роботу, як на підставу пропуску майже місячного строку звернення з позовом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки цей наказ при переході позивача на дистанційну роботу не відміняє виконання працівниками своїх посадових обов`язків, а навпаки п.2 встановлює обов`язок належним чином виконувати обов`язки, передбачені інструкціями та відповідними положеннями та вказує на необхідність в кожному структурному підрозділі визначити оптимальну кількість працівників, які залишаться для виконання обов`язків на робочому місці.

Також колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта, як на поважні причини пропуску строку звернення до суду, перебування представників у відпустці та недостатню кількість працівників, оскільки це не звільняє суб`єкта владних повноважень від виконання вчасно покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку суб`єкт владних повноважень не звернувся до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

За встановлених обставин з огляду на те, що позовна заява подана поза межами строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення такої без розгляду.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №140/11689/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 28 липня 2022 року.