Справа № 640/30758/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про

- визнання протиправними дій ГУ ПФ в м. Києві щодо відмови у зверненні до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва з поданням про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого при нотаріальному посвідчені договору купівлі-продажу від 27.06.2019 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири від 27.06.2019 у розмірі 6284,00 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 27.06.2019 № 0009371.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2022 позов задоволено повністю:

- визнано протиправною відмову ГУ ПФ у м. Києві у формуванні та направленні до ГУ ДКС України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 суми помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 284,00 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 27.06.2019 №0009371;

- зобов`язано ГУ ПФ у м. Києві сформувати та подати до ГУ ДКС у м. Києві подання щодо повернення ОСОБА_1 суми помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 284,00 грн, сплаченого згідно з квитанцією від 27.06.2019 №0009371.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується факт придбання Позивачем житла вперше, що Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, спростовано не було, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, Постановою Кабінету Міністрів від 23.09.2020 №866, яка набрала чинності 26.09.2020, винесено зміни до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, що суттєво змінює підходи до визначення підстав та порядку звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу майна, за умовами якого Позивач зобов`язаний був надати додаткові документи на підтвердження придбання житла вперше, по-друге, факт придбання жила Позивачем не вперше встановлено нотаріусом при посвідченні договору, по-третє, в порушення норм КАС України, судом першої інстанції прийнято рішення про стягнення судового збору з Відповідача, а не за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 27.06.2019 ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка P.O. та зареєстрований в реєстрі за № 3522, придбав нерухоме майно, а саме Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (а.с. 11-14).

Позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості придбаного житла, що становить 6 284,00 грн відповідно до квитанції № 0009371 від 27.06.2019 (а.с. 17).

Із змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (індексний номер довідки 213329431), сформованої 21.06.2020 вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 27.06.2019 Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу. Відомості щодо придбання чи наявності у власності іншого нерухомого (житлового) майна за Позивачем відсутні (а.с. 15-16).

22.06.2020 Позивач звернувся до ГУ ПФ в м. Києві з вимогою про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 6 284,00 грн у зв`язку із придбанням житла вперше. За результатами розгляду цієї заяви Відповідач листом за вих. № 2600-0502-8/86279 від 01.07.2020 надало Позивачу відповідь, якою пропонувало останньому для встановлення правових підстав щодо повернення збору з купівлі-продажу нерухомого майна звернутися до суду (а.с. 18-19).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 45 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 1, 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок № 1740), Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43 (далі - Порядок № 43), Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок № 787), Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення № 215), постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету» (далі - Постанова № 106), суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що Позивач, придбавши житло вперше, має право на повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 2 Закону встановлено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно пункту 15-1 Порядку №1740 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку № 1740 у цій же редакції встановлено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналіз наведених норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з таких операцій, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками цього збору.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 819/1498/17 та від 31.01.2018 у справі № 819/1667/17.

Крім того, у постанові від 03.07.2018 у справі № 819/33/17 Верховний Суд сформулював правовий висновок, згідно якого за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження Позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, Відповідачем суду не надано.

У свою чергу процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим Порядком № 787.

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до пп. 2 п. 4 Положення №215 казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 813/1126/17.

Відповідно до Порядку №43 органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вже було встановлено судом першої інстанції, Позивач звернувся до суду щодо повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна - Ѕ частини квартири за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), право власності на яку зареєстровано 27.06.2019 за ОСОБА_1 (а.с. 11-16). При цьому, відомості щодо придбання чи наявності у власності іншого нерухомого (житлового) майна за Позивачем відсутні.

Колегія суддів критично оцінює доводи Апелянта про неврахування судом першої інстанції положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866, яка набрала чинності 26.09.2020 та якою винесено зміни до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки, як підтверджено матеріалами справи Позивач придбав вперше житло 27.06.2019, а звернувся до Відповідача із заявою про повернення збору 22.06.2020, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866, а тому вказані нормативно-правові акти не застосовуються до спірних правовідносини.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що Позивач звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування як такий, що придбав житло вперше, а тому сплачений ним збір на обов`язкове державне пенсійне страхування за наслідками укладання договору купівлі-продажу квартири підлягає поверненню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №819/1727/16, від 14.11.2019 у справі №819/442/17 та від 09.06.2021 у справі №819/1180/17.

Водночас, колегія суддів погоджується із доводами Апелянта про те, що в порушення норм КАС України судом першої інстанції прийнято рішення про стягнення судового збору з Відповідача, а не за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ в м. Києві, у зв`язку із наступним.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, нормами КАС України імперативно визначено, що судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, а не безпосередньо з нього, а тому рішення суду підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи задовольнивши позовні вимоги Позивача, водночас не врахував норм ч. 1 ст. 139 КАС України щодо порядку стягнення судових витрат із суб`єкта владних повноважень. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення у відповідній частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у резолютивній частині щодо порядку стягнення судових витрат.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2022 року змінити у пункті 4 резолютивної частини, виклавши його в наступній редакції: «Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДР: 42098368).».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано « 27» липня 2022 року.