Справа № 160/7728/22
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2022 року Справа № 160/7728/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
31.05.2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бойко Наталія Олександрівна звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_1 штрафних санкцій і пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 10.02.2018 року по 04.12.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснити коригування в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про нарахування штрафних санкцій та пені ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін з 01.07.2022 року. Також вказаною ухвалою було зобов`язано відповідача надати додаткові докази в даній справі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
04.07.2022 року від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій позивач вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, необгрунтованими та такими, що не спростовують доводи, викладені в позовній заяві, з огляду на наступне. Зазначає, що вказане відповідачем у відзиві не відповідає дійсності та посилається на п. 9-12 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, згідно з яким протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (GOVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню. Звертає увагу, що відповідач у відзиві зазначає про автоматичний розрахунок штрафних санкцій і пені позивачу за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 10.02.2018 року по 04.12.2020 року. При цьому розрахунок здійснено з 19.11.2020 року по 04.12.2020 року, тобто у період дії карантину. Також не погоджується із висновками відповідача щодо передчасності позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснити коригування в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення відомостей про нарахування штрафних санкцій та пені ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, оскільки вважає, що задоволення останньої є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.
З 01.01.2012 року по 31.03.2015 року ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування, з 01.04.2015 року по 11.11.2020 року - на загальній системі оподаткування та відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ була платником єдиного внеску.
Стан платника 11 - ПРИПИНЕНО, АЛЕ НЕ ЗНЯТО З ОБЛІКУ (КОР НЕ ПУСТІ).
22.12.2020 року року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного відділу податків і зборів юридичних та фізичних осіб Управління податкової адміністрації ГУ ДПС у Дніпропетровській обласні із заявою, в якій просила списати заборгованість з ЄСВ, штрафні санкції та пеню за період 2017-2020 роки, а також подала відповідні звіти.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області було проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 , про що складено акт від 14.01.2021 року № 9/04-36-24-04/ НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_1 не дотримано умови, передбачені п. 9-15 Закону № 2464 для списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у зв`язку з невідповідністю самостійно визначених сум чистого доходу (прибутку) заявлених у податковій декларації/самостійно визначених сум доходу/частки розподіленого доходу (графа 3 Звіту) у Звітах з єдиного внеску за період 2017-2020 роки поданим «Податковим деклараціям про майновий стан і доходи» за період 2017-2020 роки та інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, у триманих податків щодо наявності доходу отриманого за ознакою «157 - Дохід виплачений самозайнятій особі» за 2017-2019 роки та 1-3 квартали 2020 року.
В подальшому позивачу стало відомо, що надані ОСОБА_1 звіти (форма № Д5) за 2017- 2020 роки подано з кодом категорії застрахованої особи «6» замість «5».
ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ГУ ДПС у Дніпропетровській області із заявами щодо зняття актуальності таких звітів.
Листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 03.06.2021 року повідомлено, що обробка даних, відображених в податкові й звітності з єдиного внеску відбувається на центральному рівні між ДПС та Пенсійним фондом України.
Для вирішення вказаного питання щодо зняття актуальності зі звітів ОСОБА_1 неодноразово направлялися адвокатські запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України.
Пенсійним фондом України повідомлено, що станом на 03.09.2021 року звітні відомості, подані ФОП ОСОБА_1 за періоди 2017-2020 роки, приведено у відповідність згідно запиту ДІІС України.
Після цього ОСОБА_1 було подано до ГУ ДПС у Дніпропетровській області звіти з ЄСВ за періоди 2017-2020 роки з вірними даними.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ (далі Закон № 2464-VІ).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
З 01.01.2017 відповідно до Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» набрали чинності зміни, зокрема, в порядку нарахування, обчислення єдиного внеску.
Згідно із абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI у разі, якщо платник єдиного внеску, визначений п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), не отримав дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, він зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно з пунктами 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI максимальна база величини нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Отже, з 01.01.2017 базу нарахування єдиного внеску зобов`язані визначати платники, вказані у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, як і ті, які не отримують дохід (прибуток) від провадження підприємницької діяльності.
Конструкція вказаної норми встановлює обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок у розмірі мінімального з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують для досягнення мети збору єдиного внеску.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 440/2149/19, згідно з яким, особа, яка зареєстрована фізичною особою-підприємцем, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу. З 01.01.2018 року Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у п. 2 частини 1 ст. 7 Закону №2464-VI для бази нарахування єдиного внеску змінено період (рік на квартал).
Згідно приписів частин 2, 3, 10 статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI).
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону №2464-VI).
Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (ч. 16 ст. 25 Закону №2464-VI).
Підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, (далі - Інструкція № 449) визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).
Отже, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити внесок у строки і порядку визначеному чинним законодавством, а у разі несплати чи несвоєчасної сплати нараховується пеня та штраф, про що приймається рішення.
Відповідно до пункту 177.11 статті 177 ПК України у разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.
Позивач не сплачувала єдиний внесок з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI , в редакції зі змінами, внесеними Законом України від № 2148-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».
Згідно ч. 5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки, визначеної ст. 7 Закону бази нарахування єдиного внеску.
Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати, який з 01 січня 2017 року складав 3200,0 грн., відповідно мінімальний страховий внесок складав 704,00 грн. (3 200,00 х 22 відсотки).
Отже, сума мінімального страхового внеску у 2017 році складала 704,00 грн. за місяць (8448,00 грн. за 2017 рік), так як відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3200,00 грн. (3200,00 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2018 році складала 819,06 грн., так як відповідно до Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений 3 723,0 грн. (3 723,00 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2019 році складала 918,06 грн., так як відповідно до Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 4173,0 грн. (4173,00 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2020 році складала 1039,06 грн., так як відповідно до Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений 4723,00 грн. (4723,00 х 22 відсотки).
Разом з тим, Законом України від 25.08.2020 року №822-ІХ внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Зокрема , починаючи з 01 вересня 2020 року встановлений розмір мінімальної заробітної плати 5000,00 гривень.
Таким чином, починаючи з 01.09.2020 сума мінімального страхового внеску за місяць становила 1100,00 гривень.
Згідно даних наявних в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 за 2017-2022 роки, копія якої міститься в матеріалах даної справи, позивачу нарахована недоїмка:
- за 2017 рік в сумі 8448,00 грн.;
- за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;
- за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;
- за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;
- за IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;
- за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.;
- за ІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.;
- за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.;
- за ІV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.;
- за І квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн.;
- за ІІ квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн.;
- за ІІІ квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн.;
- за ІV квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн.;
Відповідно до частини четвертої ст.6 Закону №2464-VI у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
Згідно підпункту 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Отже, реєстрація припинення підприємницької діяльності не припиняє зобов`язань особи щодо сплати боргу, який виник під час здійснення такої та не звільняє від відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.
Що ж стосується доводів позивача про те, що нею здійснювались дії щодо зняття актуальності поданих звітів (форма № Д5) за 2017-2020 роки, які було подано позивачем з кодом категорії застрахованої особи «6» замість «5», суд вважає їх необгрунтованими та до уваги не приймає, оскільки чинне законодавство не передбачає такого звільнення чи відстрочення від сплати єдиного внеску, як вчинення технічної помилки у звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.
Стосовно посилання позивача, що відповідач нарахував штрафні санкції та пеню у період дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19) суд зазначає.
Відповідно до пункту 9-11.1 розділу VIII Закону № 2464-VІ, тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Пунктом 9-11.2 розділу VIII Закону № 2464-VІ передбачено, що протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.
Таким чином, протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню. Тобто, слід розуміти, що нарахування пені та штрафних санкцій зупинено для зобов`язань, які виникли саме у період дії карантину.
Водночас зобов`язання, що виникли до початку дії карантину, а відтак й порушення, що відбулись до цієї події не підпадають під дію вказаного положення. Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено переривання нарахування штрафних санкцій та пені.
Так, застосування штрафних санкцій та нарахування пені позивачу здійснено контролюючим органом на суми єдиного внеску нараховані за період з 2017 по 2020 рік, тобто на грошові зобов`язання, що виникли до 01.03.2020 року. Вказане відображено в розрахунку штрафної санкції, де останньою сумою єдиного внеску на яку нараховано пеню та штраф є нарахування єдиного внеску від 20.01.2020 року (нарахування за IV квартал 2019 року).
Зважаючи на вищевикладене, контролюючий орган діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством та прав позивача не було порушено.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За приписами частин першої-третьої статті 90 вказаного Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна