Справа № 320/3492/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року № 320/3492/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Барчук Д.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 - Ющенко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області, міського голови Броварської міської ради Київської області Сапожка Ігора Васильовича про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської міської ради та до міського голови Броварської міської ради Сапожка Ігора Васильовича, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії голови Броварської міської ради Київської області Сапожка Ігора Васильовича та Броварської міської ради Київської області за передачу скарги позивача на розгляд до особи дії якої позивач оскаржував, щодо відмови повідомити позивача про день, час та місце розгляду його скарги та відповідно позбавлення позивача права захищати свої права особисто, щодо надання умисно недостовірної інформації, щодо викладених в скарзі фактів, за відмову перевірити викладені в скарзі факти неправомірних на думку позивача дій юридичного відділу Броварської міської ради за надання позивачу повідомлення, що порушень при виготовленні проекту землеустрою КП «Бровари землеустрій» не було, в той час як термін його виготовлення закінчився 12.03.2018, але КП «Бровари землеустрій» ще тривалий час діяло від імені позивача, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо надання двом особам дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в той час як іншим особам не надавали, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо правомірності погодження управління містобудування двох проектів землеустрою на одну земельну ділянку, в той час як іншим не погоджували, та це підтверджено рішенням суду, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо правомірності ЦНАП Броварської міської ради на приймання від неповноважних осіб КП «Бровари землеустрій» документів від імені позивача та передачі їх до Держгеокадастру, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо правовірності в відмови надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_2 в зв`язку з недоцільністю по двом земельним ділянкам, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо надання неодноразових клопотань до суду, в тому числі щодо перенесення судового засідання для затвердження позивачу земельної ділянки у власність, в той час як дана земельна ділянка вже була зареєстрована за іншою особою, щодо підробки документів, щодо яких ніхто не звертався за земельними ділянками, нікому не надавали дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відповідно його не погоджували, в той час як дві земельні ділянки були в власності інших осіб та вже одна з них перепродана, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо правомірності не винесення мого погодженого проекту землеустрою на сесію міської ради протягом п`яти місяців, щодо ненадання доказів правомірності дій не розгляду заяви позивача від 25.05.2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою в передбачений термін щодо земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , за не надання доказів правомірного використання інформації, для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_3 інформацію отриману за запитом міської ради до Управління містобудування та архітектури Броварської міської ради Київської області та Відділу Міськрайонного управління у Броварському районі та м. Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області, за заявою позивача від 25.05.2017, з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою Дорошенко Петра 46;

- визнати протиправними дії голови Броварської міської ради Київської області Сапожка Ігора Васильовича та Броварської міської ради Київської області за передачу скарги позивача на розгляд до особи дії якої позивач оскаржував, щодо відмови повідомити позивача про день, час та місце розгляду його скарги, за незабезпечення позивача права на розгляд його скарги особисто керівником органу, до якого звертався позивач, щодо винесення на сесію Броварської міської ради 21.06.2018 року проектів рішення щодо передачі у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 зважаючи на наявний конфлікт інтересів працівника Броварської міської ради та наявні два погоджених проектів землеустрою на одну земельну ділянку, зважаючи що позивачу міським головою 25.05.2017 року в пільговому порядку було надано графічний матеріал з позначеною земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , як особі з інвалідністю в наслідок війни ІІ групи, як особі прирівняної до осіб з інвалідністю внаслідок ВВВ ІІІ групи, та особі відселеної із зони зараження від ЧАЕС ІІІ категорії та відповідно міська рада мала забезпечити дане відведення позивачу в позачерговому, першочерговому та протягом року з часу звернення терміну, чого не було зроблено відповідачем, відведено дану земельну ділянку іншій особі яка на півроку пізніше звернулась з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, що порушує принцип черговості отримання земельних ділянок пільговими категоріями громадян, за надання недостовірної інформації у відповідях від 17.04.2018 року та 02.05.2018 року, та незабезпечення позивача земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , щодо якої міський голова 25.05.2017 року особисто надав графічний матеріал як пільговій особі для забезпечення позивача земельною ділянкою в пільговому порядку, неповідомлення позивача про проект рішення сесії міської ради від 23.05.2018 року щодо набуття земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 що порушило права позивача знати всю інформацію та можливості захистити свої права в судовому порядку через відсутність часу для звернення до суду, та наданням позивачу недостовірної інформації, що дана земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 , відведена ОСОБА_3 не є земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_3 , яку мають надати позивачу;

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 в розмірі 6 000 000, 00 грн. та стягнути з Броварської міської ради Київської області кошти в розмірі 6 000 000,00 грн.;

- зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 6 000 000,00 грн. та стягнути з Броварської міської ради Київської області кошти в розмірі 6 000 000,00 грн.;

- зобов`язати Броварську міську раду надати звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2018 року він звернувся до міського голови зі скаргою на дії юридичного відділу Броварської міської ради Київської області, та виклав відомі йому на той час факти неоднакового застосування норм законодавства Броварською міською радою, відмову виконувати рішення судів, які набули чинності, та відмову керуватися в своїх діях нормами Конституції України. Позивач в скарзі повідомив що рішенням Броварського міськрайонного суду від 12.01.2017 року по справі №361/1495/2016-а встановлено «суд вважає що здійснення розгляду заяв Позивача ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки й прийняття рішення про відмову у їх задоволенні з інших підстав, а ніж із тих, з якими він порушував це питання перед органом місцевого самоврядування, - є порушення прав позивача на реалізацію гарантованих державою пільг, які він відповідно до чинного законодавства має. Розгляд цих заяв повинен був проводитися в межах тих підстав, з якими він просив надати йому земельну ділянку». Так, суд вирішив зобов`язати Броварську міську раду Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 січня 2016 року про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва на черговій сесії цієї ради відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, а також Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців від 15 квітня 1994 року, яка ратифікована Україною 26 квітня 1996 року». Аналогічні рішення суду були по всіх заявах ОСОБА_1 від 06.01.2016р., 18.05.2016р, 15.06.2016р., 27.07.2016р. та від 10.08.2016р. Позивач вважаючи що юридичним відділом підготовлений протиправний проект рішення, яким всупереч рішення суду, знову вчинені дії, що вже визнані судом протиправними та рішенням сесії міської ради від 22.06.2017 року, було прийнято рішення, яким вирішили не виконувати рішення суду та повторно відмовити, звернувся зі скаргою. Дану скаргу було розглянуто міським головою та надано відповідь про відсутність порушень з боку юридичного відділу. Дана відповідь підписана міським головою Сапожко І.В. та зазначено що виконавцем по цій відповіді є начальник юридичного відділу Каштанюк О.М., дії якого позивач і оскаржував.

Крім того, позивач вважає, що винесення на сесію Броварської міської ради 21.06.2018 року проект рішення щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 є протиправними діями відповідачів, оскільки позивачу міським головою 25.05.2017 року в пільговому порядку було надано графічний матеріал з позначеною цією ж земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_3 , що порушує принцип черговості отримання земельних ділянок.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.12.2020 року підготовче засідання закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судове засідання прибули позивач і представник Броварської міської ради. Позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 має статус інваліда ІІ групи, що надає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а також інваліда ІІІ групи, що надає йому право на пільги та переваги, встановлені законодавством СРСР і радянських республік для інвалідів Вітчизняної війни.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.12.2018 року звернувся до міського голови Броварської міської ради Сапожка І.В. зі скаргою на юридичний відділ Броварської міської ради (№ 9-5-Л-3296).

У своїй скарзі позивач посилався на протиправні дії юридичного відділу та працівника цього відділу ОСОБА_4 , що виявились під час виготовлення проекту землеустрою, виготовлення проектів рішень міської ради щодо надання дозволу на виготовлення та погодження проекту землеустрою земельної ділянки, а також виконання рішення судів. Крім того, у свої скарзі позивач просив притягнути до відповідальності працівників юридичного відділу. Розгляд даної скарги позивач просив проводити за його участю та просив повідомити його про час та місце розгляду.

Листом від 08.01.2019 року за вихідним № 9-7-35 міським головою Броварської міської ради надано відповідь ОСОБА_1 про те, що за наслідком розгляду звернення від 26.12.2018 щодо шахрайських дій та підробці документів юридичним управлінням Броварської міської ради Київської області жодних порушень вчинено не було. З усіх порушених питань вже були надані роз`яснення, зокрема листами від 02.01.2019 за вих. № 9-7-8; від 19.12.2018 за вих. № 9-7-4136; від 02.01.2019 за вих. № 9-7-74; від 10.10.2018 за вих. № 9-7-3375; від 30.10.2018 № 9-7-3604; від 02.05.2018 за вих. № 9-7-1377 та ін.

Також позивачу у наданій відповіді повідомили що відповідно до ч. 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Повідомили скаржника, що проведення перевірки стосовно припущень вчинення шахрайських дій та підробці документів юридичним управлінням Броварської міської ради Київської області не входить до компетенції органу місцевого самоврядування та порекомендували звертатись із заявою до відповідних правоохоронних органів.

Щодо розгляду цієї скарги за участю скаржника, була надана відповідь, що в разі наявності бажання, позивач має право попередньо записатись на прийом до міського голови, прийти у встановлений час прийому та бути присутнім.

Дана відповідь підписана міським головою Сапожко І.В. із зазначенням виконавця, що підготував відповідь ОСОБА_4

21 червня 2018 року Броварською міською радою прийнято рішення № 972-41-07 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельних ділянок у власність, зокрема ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що винесення на сесію Броварської міської ради 21.06.2018 року проект рішення щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 є протиправними діями відповідачів, оскільки позивачу міським головою 25.05.2017 року в пільговому порядку було надано графічний матеріал з позначеною цією ж земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_3 , що порушує принцип черговості отримання земельних ділянок. Крім того, позивач зазначив, що неповідомлення його про проект рішення сесії міської ради щодо набуття права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , порушило права позивача знати всю інформацію та не надало можливості захистити свої права в судовому порядку, оскільки він також претендував на дану земельну ділянку.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст. 40 Конституції України).

Питання реалізації громадянами вказаних конституційних прав регулює, зокрема, Закон № 393/96-ВР "Про звернення громадян".

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

З аналізу зазначених норм судом встановлено, що скарга позивача від 26.12 2018 року відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», тобто в ньому зазначені прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушених питань, письмове звернення підписано заявником із зазначенням дати його підписання.

Реалізація права на звернення має наслідком виникнення кореспондуючого обов`язку органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів його розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

З огляду на припис ст. 40 Конституції України цей обов`язок незалежно від того, чи він конкретизується як відповідне повноваження органу державної влади в Основному Законі, чи в інших нормативно-правових актах, має виконуватися в порядку, визначеному законом.

За приписами ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

В судовому засіданні було досліджено надану на скаргу ОСОБА_1 від 26.12.2018 року відповідь міського голови від 08.01.2019 року № 9-7-35 та встановлено, що вона не відповідає вимогам, що встановлені Законом № 393/96-ВР.

Так, згідно із тексту відповіді по питанням, які були поставлені позивачем у скарзі відповіді надано не було. Відсил до наданих раніше відповідей, суд не може прийняти як належну відповідь до поставлених у скарзі питань. Крім того, суд вважає, що відповідачем було порушено право позивача бути присутнім при розгляді його скарги, оскільки зазначення у відповіді про право в майбутньому записатись на прийом до голови та тоді поставити свої питання не є забезпеченням права позивача бути присутнім при розгляді конкретно цієї скарги.

Також, судом встановлено, що відповідь на скаргу готував виконавець Каштанюк О.М., на дії якого, зокрема скаржився позивач.

Отже, аналізуючи вищевикладені порушення, що виявились при наданні відповіді позивачу на його скаргу, відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян», а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо інших вимог позивача (щодо надання умисно недостовірної інформації по викладених в скарзі фактів, відмову перевірити викладені в скарзі факти, порушень при виготовленні проекту землеустрою, та інших) пов`язаних із розглядом скарги від 26.12.2018 року, то суд вважає їх передчасними, та не може дату належну оцінку, оскільки відповіді на поставлені позивачем у скарзі питання надані відповідачем не були.

Щодо позовної вимоги про визнання дій протиправними щодо винесення на сесію Броварської міської ради 21.06.2018 року проекту рішення щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки та неповідомлення позивача про підготовку такого проекту рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Згідно із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №808/3187/17, на одну земельну ділянку може бути надано декілька дозволів про виготовлення проектів землеустрою. Жодних повідомлень інших зацікавлених осіб, законом не передбачено. Отже, винесення на розгляд сесії питання про погодження та затвердження проекту землеустрою є правомірними діями відповідача, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Щодо вимог позивача про компенсацію Броварською міською радою матеріальних збитків, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у статті 1166 Цивільного кодексу України, частиною 1 якого передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зазначає, що майнова (матеріальна) шкода полягає у знищенні або пошкодженні майна потерпілого. Об`єктом правопорушення виступає річ, тобто предмет матеріального світу, або гроші. Майнова шкода поділяється на реальні збитки фактичні втрати, пов`язані із знищенням або пошкодженням майна, та (або) витрати, пов`язані із відновленням свого порушеного права, а також упущену вигоду/доходи, які особа могла б одержати, якщо б її право не було порушено.

Доказів понесення позивачем будь-яких матеріальних втрат у зв`язку з порушенням відповідачем порядку розгляду його звернення матеріали справи не містять.

Сам по собі факт неналежного надання відповіді на скаргу не означає заподіяння матеріальної шкоди.

Беручи до уваги недоведеність позивачем фактів понесення ним саме матеріальних збитків у зв`язку з неправомірними діями відповідача під час розгляду скарги, вимоги позивача про компенсацію та стягнення з відповідача коштів у розмірі 6 000 000,00 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідачів з метою реалізації власних прав та про притягнення винних осіб до відповідальності. Проте, як встановлено судом, позивачу не було надано належної та вичерпної відповіді на поставлені ним питання.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 6 000 000,00 грн. позивач пов`язує з тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх службових повноважень і умисними діями, наслідком яких є набуття у власність земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_3 чоловіком співробітника Броварської міської ради ОСОБА_3 , а не позивачем, якому рішенням Броварської міської ради від 15 серпня 2017 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на вказану земельну ділянку. Позивач зазначає, що в подальшому відповідачами чинились перешкоди в наданні інформації стосовно рішень міської ради, в оскарженні рішень міської ради, надання інформації про результати розгляду скарг, що призвело до позбавлення позивача права на набуття земельної ділянки у власність та завдало тяжких моральних страждань, які потребують повного відшкодування.

В судовому засіданні позивач підкреслив, що він має загострене відчуття справедливості, однак такої справедливості від відповідачів він не дочекався, що призвело до розчарувань, моральних страждань, психічного напруження, пов`язаних з такою діяльністю народних обранців громади під час розгляду його заяв порівняно із заявами інших громадян, які належно вирішувались. Як наслідок цих переживань, позивач захворів на цукровий діабет. В судове засідання була надана медична картка пацієнта ОСОБА_1 , в якій прослідковується, що дане захворювання виникло в згаданий період звернень позивача до відповідачів.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування, незручності, погіршення здоров`я, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Відповідачами не доведено, що такі протиправні дії не викликали у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням відповіді, розчарування в діяльності народних обранців громади та додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

Відтак, суд доходить висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 26.12.2018 року.

Що стосується розміру моральної шкоди, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, розумність і справедливість є оціночними поняттями та суд має встановити фактичні обставини справи і має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи, що моральна шкода в розмірі 6 000 000,00 грн. позивачем розрахована з урахуванням не лише не наданням належної відповіді на його заяву від 26.12.2018 року, а й створенням перешкод в наданні інформації стосовно рішень міської ради, в оскарженні рішень міської ради, надання інформації про результати розгляду скарг та позбавлення позивача права на набуття земельної ділянки, беручи до уваги, що в рамках даної судової справи вирішується виключно спір стосовно процесуальних дій відповідача при розгляді скарги, суд вважає, що справедливим розміром відшкодування моральної шкоди в даному випадку є 5000,00 грн., що підлягає присудженню в повному обсязі з Броварської міської ради на користь позивача.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Суд зазначає, що Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові №3 від 13.03.2017 наголошував, що КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, з аналізу вищевикладеного слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Крім того, суд зазначає, що судом визнано протиправними дії голови Броварської міської ради Київської області Сапожка Ігора Васильовича, вчинені під час розгляду скарги ОСОБА_1 , без зобов`язання вчинити дії, тому підстави для встановлення судового контролю відсутні.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", і за відсутності витрат позивача у цій частині судовий збір з відповідачів не стягується.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії голови Броварської міської ради Київської області Сапожка Ігора Васильовича, вчинені під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 26 грудня 2018 року.

Стягнути з Броварської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позовної заяви - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 29 липня 2022 р.