Справа № 640/9142/19
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9142/19 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.

пр-к позивача Торканєвський Д.В.

пр-к позивача Нізола Н.М.

пр-к відповідача Норець В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Трейдінг Груп» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Трейдінг Груп» ( стара назва -«Баядера-Імпорт») звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.02.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 786 410 747,69 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ДФС під час фактичної перевірки господарської одиниці, яка належить ТОВ «Баядера-Імпорт» встановлено, що останнє від свого імені, але за рахунок та за дорученням ТОВ «Баядера Логістик», згідно з договором комісії від 03.01.2011 року №03/01, взяло на себе зобов`язання щодо укладання зовнішньоекономічних контрактів на купівлю-продаж підакцизних товарів (алкогольних напоїв), купівлі та відправлення за кордон марок акцизного податку, купівлі-продажу підакцизних товарів (алкогольних напоїв), зберігання, транспортування та відвантаження (передачі) всіх одержаних підакцизних товарів протягом 2017-2018 років на склад ТОВ «Баядера Логістик». Дії ТОВ «Баядера-Імпорт» щодо укладання зовнішньоекономічних контрактів, купівля та відправлення за кордон марок акцизного податку купівлі-продажу алкогольної продукції, передачі та реалізації всього одержаного протягом 2017-2018 років ТОВ «Баядера Логістик» здійснювалися позивачем на підставі отриманих ліцензій на право імпорту та оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту). Крім того, за фактами здійснення діяльності з обігу алкогольних напоїв щомісячно протягом 2017-2018 років позивачем подавалися звіти за формою №1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі».

Дії ТОВ «Баядера-Імпорт» по придбанню алкогольної продукції та відвантаженні для ТОВ «Баядера Логістик» контролюючим органом, відповідно до п.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України кваліфіковано як реалізація підакцизних товарів.

Відповідно до інформації в податкових накладних, описаних в додатку №1 до акту перевірки, апелянт стверджує, що «реалізація ТОВ «Баядера-Імпорт» (код 32155618) алкогольних напоїв за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року здійснювалася за цінами нижче від мінімальних оптово-відпускних цін встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957». Виходячи з кількості реалізованих алкогольних напоїв, Офісом прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.02.2019 року №, яким застосовано до позивача фінансові санкції у сумі 786 410 747, 69 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої. Апелянт вважає, що перевірку проведено у межах та у відповідності до вимог чинного законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, у зв`язку із чим, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Крім того, апелянтом наголошено на наявності підстав для закриття провадження у справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

06.07.2022 у судовому засіданні оголошено по справі перерву до 20.07.2022.

У судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги на предмет законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до наказу ДФС від 17.01.2019 року №35 посадовими особами ДФС проведено фактичну перевірку господарської одиниці, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, 4 та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Баядера-Імпорт» з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального.

За результатами фактичної перевірки ДФС складено Акт від 31.01.2019 року № 6/12-01-02/32155618 про результатами фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими для виконання при здійсненні оптової й роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального (далі - Акт перевірки), відповідно до висновків якого товариством порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», за що передбачена відповідальність статтею 17 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Не погоджуючись з висновками Акта перевірки товариством подано Заперечення від 12.02.2019 року №12/02 (вх№5427/6 від 13.02.2019 року).

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби висновки перевірки визнано правомірними та 26.02.2019 року винесено Товариству податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 786 410 747,69 грн.

11.03.2019 року Товариством подано до ДФС скаргу на податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.02.2019 року №.

За результатами розгляду скарги Рішенням ДФС від 07.05.2019 року №20962/6/99-99-11-06-0125 скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.02.2019 року № протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що останні підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами і доповненнями, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі також - Закон №481/95).

Згідно з частиною десятою статті 18 Закону №481/95 надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (із змінами і доповненнями) (далі також - Постанова №957) відповідно до частини десятої статті 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» Кабінетом Міністрів України установлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.

Згідно з пунктом 2 Постанови №957 Державній фіскальній службі, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській і Севастопольській міським державним адміністраціям (Кабінетом Міністрів України) установлено в межах своїх повноважень контроль за дотриманням: державної дисципліни цін суб`єктами підприємницької діяльності всіх форм власності, які здійснюють оптову і роздрібну торгівлю алкогольними напоями за наявності у них ліцензій; Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 р. № 854 (ЗП України, 1996 р., №15, ст. 418).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 19-1.1.20. пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Відтак, Закон №481/95 та Постанова №957 є спеціальним законодавством, контролюючою функцією щодо дотримання вимог якого наділено, зокрема, податкові органи.

Згідно з пунктом 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки встановлено статтею 80 ПК України.

Відповідно до пунктів 80.1, 80.2, 80.5 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 80.7-80.10 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб`єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з абзацами 1, 3 пункту 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пунктів 86.7, 86.8 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Наказом ДФС від 31.07.2014 року №22 в редакції наказу ДФС від 23.03.2018 року №398 затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (далі також - Методичні рекомендації).

Наразі, підпунктом 1.4.4. пункту 1.4 розділу І врегульовано особливості організації та проведення фактичних перевірок платників податків, які мають відокремлені підрозділи або інші об`єкти, де провадять діяльність.

У разі організації фактичної перевірки платника податків територіальним органом ДФС за основним місцем обліку зазначеного платника податків, та у разі якщо такий платник податків має відокремлені підрозділи або інші об`єкти, де провадиться діяльність та які розташовані поза межами його основного місця обліку, зазначений орган, який здійснює (очолює) перевірку такого платника, може ініціювати організацію проведення перевірки таких відокремлених підрозділів або інших об`єктів за їх фактичним місцезнаходженням.

У такому випадку підрозділ органу ДФС, який здійснює (очолює) перевірку, не пізніше ніж за 10 робочих днів до початку її проведення надає засобами електронного зв`язку до територіального органу ДФС, на території якого провадять діяльність, відокремлений підрозділ або інший об`єкт, запит щодо проведення перевірки господарського об`єкта такого платника податків разом із переліком питань, які необхідно відобразити в акті перевірки, та обставин для проведення перевірки відповідно до статті 80 Кодексу.

Згідно з підпунктом 1.6.3.4. підпункту 1.6.3 пункту 1.6 розділу І, яким врегульовані особливості розгляду заперечень та прийняття податкових повідомлень-рішень за матеріалами фактичних перевірок, у разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, орган ДФС, який проводив фактичну перевірку, у день реєстрації акта (довідки) в цьому органі направляє засобами електронного зв`язку його скановану копію та копію інших матеріалів перевірки до територіального органу ДФС за основним місцем обліку платника податків, та не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації акта (довідки) направляє акт (довідку) та відповідні матеріали в паперовому вигляді.

Копія акта (довідки) перевірки з відміткою про реєстрацію в журналі реєстрації актів (довідок) перевірок зберігається в органі ДФС, який проводив перевірку.

У разі встановлення за результатами фактичної перевірки порушень законодавства, керівник (заступник керівника або уповноважена особа) територіального органу ДФС за основним місцем обліку зазначеного платника податків, забезпечує прийняття та вручення такому платнику податкових повідомлень-рішень у порядку та терміни, визначені законодавством.

У разі отримання органом ДФС, який здійснював (очолював) фактичну перевірку, заперечень платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, він у той же день інформує про це засобами електронного зв`язку відповідний територіальний орган ДФС, якому для прийняття податкового повідомлення-рішення направлені матеріали перевірки, а також забезпечує своєчасний розгляд заперечень платника податків та надсилання за його результатами платнику податків відповіді, а її копії - відповідному органу ДФС.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Баядера-Імпорт» перебувала на обліку Офісу великих платників податків ДФС.

Фактичну перевірку господарської одиниці суб`єкта господарювання ТОВ «Баядера-Імпорт», розташовану за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, 4, проведено ДФС.

Згідно Акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено, що у перевіряємий період у позивача були наявні ліцензії на право здійснення імпорту алкогольних напоїв та на право оптової торгівлі алкогольними напоями; позивачем зареєстровано відповідні податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на ТОВ «Баядера Логістик»; в перевіряємий період з 03.01.2017 року по 30.11.2018 року позивачем подавалися звіти за формою №1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі», що свідчить, на переконання органу, який здійснював фактичну перевірку, про таку реалізацію.

Таким чином, відповідно до Акту перевірки та додатків до нього, ДФС України дійшла висновку про недотримання позивачем вимог постанови №957 та порушення статті 17 Закону №481, оскільки товар - алкогольні напої, перелік яких наведено в Додатку №1 до Акта перевірки, ТОВ «Баядера-Імпорт» реалізовано, тобто продано ТОВ «Баядера Логістик» за цінами нижче від мінімальних оптово-відпускних цін, встановлених постановою №957.

Наразі, з матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Баядера Логістик» та ТОВ «Баядера-Імпорт» укладено Договір комісії від 03.01.2011 року №03/01, згідно з положеннями якого ТОВ «Баядера Логістик» є Комітентом, ТОВ «Баядера -Імпорт» є Комісіонером.

Правові основи регулювання договору комісії визначено главою 69 Цивільного кодексу України (із змінами і доповненнями) (далі також - ЦК України).

Відповідно до статей 1011, 1012 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно з частиною першою статті 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Відповідно до ст.1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові.

Статтею 1018 ЦК України встановлено що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Згідно з ч. 1 статті 1022, ст. 1023 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Комітент зобов`язаний: 1) прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії; 2) оглянути майно, придбане для нього комісіонером, і негайно повідомити комісіонера про виявлені у цьому майні недоліки.

Відтак, за своїми юридичними характеристиками договір комісії є консенсуальним, тобто договір вважається укладеним із моменту досягнення про це згоди сторонами.

Відповідно до статті 1028 ЦК України законом можуть бути встановлені особливості договору комісії щодо окремих видів майна.

Згідно із ст. 1 Закону №481 оптова торгівля - діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання.

Відповідно до абзацу 1 статті 15 Закону №481/95 імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.

Відтак, з положень Закону №481/95, в силу предмета договору комісії, визначеного ЦК України, убачається, що у разі здійснення діяльності щодо закупівлі, зберігання, транспортування та реалізації підакцизних товарів, комісіонер повинен мати ліценцію на провадження відповідної діяльності(імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями), отриману в порядку, встановленому законодавством України.

З матеріалів справи убачається, що у період з 01.01.2017 року по 01.01.2019 року ТОВ «Баядера-Імпорт» здійснювало діяльність щодо закупівлі, зберігання, транспортування та реалізації підакцизних товарів на підставі наступних дозвільних документів: ліцензії на право здійснення імпорту алкогольних напоїв за №090, термін дії з 17.08.2012 року по 17.08.2017 року; ліцензії на право здійснення імпорту алкогольних напоїв за №088, термін дії з 17.08.2017 року по 17.08.2022 року; ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) за №00001, термін дії з 16.12.2017 року по 16.12.2022 року, яку анульовано на підставі розпорядження від 18.01.2019 року №30-р/л.

Зокрема, зі змісту Договору комісії від 03.01.2011 року №03/01, судом першої інстанції встановлено наступне.

Згідно з положенням Договору, Комісіонер зобов`язується від свого імені, але за рахунок та за дорученням Комітента вчинити за комісійну плату та в інтересах комітента наступні дії:

- в порядку та на умовах, визначених цим Договором укласти зовнішньоекономічний контракт (далі по тексту - Контракт) купівлі-продажу алкогольної продукції, найменування якої наведено в Додатку № 1 до даного Договору, та рекламних матеріалів щодо вказаної алкогольної продукції, та передати все одержане за цим Контрактом Комітентові (пункт 1.1.1. підпункту 1.1. пункту 1 Договору);

- найменування, кількість та ціни на алкогольну продукцію та рекламні матеріали узгоджуються в кожному окремому випадку та відображаються у специфікаціях до даного Договору, які є його невід`ємною частиною. Придбання товару Комісіонером згідно укладеного Контракту здійснюється окремим партіями на підставі замовлення та за рахунок Комітента та у відповідності до підписаної специфікації. Окремою партією вважається товар, що передається згідно окремого замовлення та зазначеній в одній специфікації (пункт 1.1.2. підпункту 1.1. пункту 1 Договору).

Виступаючи від свого імені, Комісіонер самостійно укладає Контракт угоди купівлі-продажу з третьою особою, яка далі по тексту договору іменується «Продавець» (підпункт 1.2. пункту 1 Договору);

Товар чи рекламні матеріали, що надійшли до Комісіонера від Продавця, є власністю Комітента. Ризик випадкової загибелі та випадкового пошкодження лежить на Комісіонерові з моменту отримання ним товару чи рекламних матеріалів від Продавця на комісію та до передачі його їх Комітентові з підписанням відповідних документів (підпункт 1.3. пункту 1 Договору).

Передбачене п. 1.1 цього Договору доручення Комісіонер зобов`язується виконати на умовах, найбільш вигідних для Комітента (підпункт 1.4. пункту 1 Договору).

Згідно з підпунктами 2.1, 2.3 пункту 2 «Обов`язки Комісіонера» Договору, Комісіонер зобов`язаний від свого імені, протягом 60 календарних днів з моменту отримання від Комітента замовлення на поставку окремої партії товару та коштів, необхідних для виконання даного Договору, купівлю товару згідно з укладеного Контракту, та доставку Комітенту на умовах найбільш вигідних для Комітента і у відповідності з його вказівками, з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Здійснити доставку товару на склад Комітента, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Леніна, 42.

Відповідно до пункту 5 Договору, Комісіонер повинен придбати товар в ціновій категорії, вказаній в специфікаціях до Договору.

Згідно з пунктом 6 Договору, Товар, вказаний у специфікаціях до Договору та придбаний Комісіонером за рахунок Комітента, є власністю останнього.

Підпунктами 7.1 та 7.2 пункту 7 Договору встановлено, що прийомка-здача товару отриманого Комісіонером згідно Контракту здійснюється уповноваженими представниками Сторін у місці та в час, попередньо узгоджені Сторонами.

Приймання товару за кількістю здійснюється в момент його передачі та підписання накладних, а за якістю, у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання товарів за якістю П-7 та чинного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених даним Договором та Контрактом.

Відповідно до підпункту 11.2 пункту 11 Договору усі доповнення та зміни до даного Договору оформлюються додатками (додатковими угодами), які підписуються сторонами та стають після цього невід`ємною частиною Договору.

Наразі, 01.12.2015 року між ТОВ «Баядера Логістик» та ТОВ «Баядера-Імпорт» укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до змісту якої, до Договору внесені наступні зміни:

«п. 1.1.1 Договору викласти в наступній редакції:

« 1.1.1 Для придбання алкогольної продукції у нерезидентів в порядку та на умовах, визначених цим Договором укласти зовнішньоекономічні контракти ( далі - по тексту - Контракт) купівлі-продажу алкогольної продукції, найменування якої наведено в специфікаціях до даною Договору, та рекламних матеріалів щодо вказаної алкогольної продукції ( надалі - Товар). Виступаючи від свого імені, в порядку та на умовах даного Договору, Комісіонер має право здійснювати в інтересах Комітента будь-які інші дії та вчиняти будь-які інші правочини, які є необхідними для забезпечення надходження Товару від Продавця на склад Комітента (послуги транспортного експедирування, перевезення, логістичні послуги, тощо) без відвантаження такою Товару на склади Комісіонера та, відповідно, без відвантаження Комісіонером цього Товару Комітенту».

В пункті 1.1.2 Договору останнє речення виключити.

Пункт 1.3 Договору викласти в наступній редакції:

« 1.3. Алкогольна продукція, придбана на підставі даного Договору, та рекламні матеріали щодо вказаної продукції, є власністю Комітента».

Внести зміни в пункт 2.3. Договору, виклавши його в наступній редакції:

« 2.3. Забезпечити доставку Товару від Продавця на склад Комітента, що розташований за пресою: м. Київ, вул. Автопаркова, 7 без відвантаження такого Товару на склади Комісіонера».

Внести зміни в пункт 2.5. Договору, виклавши його в наступній редакції:

« 2.5. Після надходження Товару на склад Комітента, разом з Комітентом перевірити його кількість і палето-місцям, цілісність упаковки, відповідність товаросупровідним документам.».

Пункт 2.7 Договору виключити.

Пункт 2.8 Договору доповнити реченням наступного змісту: «Інформація, яка необхідна для звіту Комісіонера може бути викладена в акті виконаних робіт до Договору, підписання якого свідчить про прийняття послуг та про прийнятні звіту за даним Договором».

Внести зміни в п. 6.1. Договору, виклавши його в наступній редакції:

« 6.1. Товар, по усім укладеним Комісіонером Контрактам (договорам, угодам) є власністю Комітента».

Пунктом 7.2 Договору викласти в наступній редакції:

«Приймання Товару, придбаного за Контрактом та доставленого перевізником після завершення митного оформлення на склад Комітента, перевірка якості та кількості такого Товару здійснюється на складі Комітента в присутності представників Комітента та Комісіонера. При цьому Комісіонер відповідно до умов даного Договору має право бути зазначеним в товаро-супровідних та митних документах як одержувач Товару та, зокрема, має право проставляти свою печатку та підпис на товаросупровідних документах в підтвердження надходження Товару на склад Комітента та отримання такого Товару Комітентом. За умовами даного Договору передача Товару від Комісіонера до Комітента не вимагається і не відбувається, оскільки Товар, власником якого є Комітент, поставляється (доставляється) безпосередньо на склад Комітента і приймається від перевізника в присутності представника Комітента. Підписанням акта виконаних робіт за Договором Комітент підтверджує факт виконання поставки Товару від Продавця та доставку такого Товару перевізником на склад Комітента. У випадку якщо під час доставки Товару власнику - Комітенту на його склад, буде встановлено, що перевізник передав меншу кількість товару ніж вказано в товаросупровідних документах та Товар, Комітент зобов`язаний скласти відповідний Акт виявлених розбіжностей за участю Комісіонера та зробити відповідну відмітку у товаро-супровідних документах.».

Пункти 7.3 та 7.4 виключити з Договору.

В усьому іншому, що не передбачено даною додатковою Угодою, сторони керуються умовами Договору.».

Також, згідно з пунктом 7.1 Договору в редакції Додаткової угоди: « 7.1. Після завершення митного оформлення Товар доставляється власнику - Комітету безпосередньо на його склад без відвантаження його на склад Комісіонера. Комісіонер не має права здійснювати поставку Товару на свій склад і за умовами даного Договору не здійснює відвантаження такого Товару на склад Комітента та не здійснює його реалізацію (оптову торгівлю)».

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження виконання умов Договору у спірний період позивачем надано до суду першої інстанції копії наступних первинних документів: контракту №17/07/15-0 від 07.07.2015 року з D1AGEO BRANDS B.V.; додаткової угоди №5 від 17.07.2015 року до контракту №17/07/15-0 від 07.07.2015 року; контракту №09-А від 15.06.2014 року з Реми Куантро Юроп єнд МЕА СА; додаткової угоди №4 від 03.02.2017 року до контракту №09-А від 15.06.2014 року; контракту №01/07/2013 від 01.07.2013 року з BELAND S.A.; додатку №9 від 25.10.2017 року до контракту №01/07/2013 від 01.07.2013 року; контракту №01 від 21.11.2011 року з ТОВ «Араратський коньячний завод «А.К.З»; додаткової угоди №10 від 13.12.2017 року до контракту №01 від 21.11.2011 року; вантажних митних декларацій; акти виконаних робіт; специфікацій.

Отже, вантажні митні декларації та акти виконаних робіт спростовують твердження ДФС про здійснення ТОВ «Баядера-Імпорт» як комісіонером господарської операції - оптової торгівлі та/або реалізації алкогольної продукції ТОВ «Баядера Логістик» як комітенту.

Також, в Договорі комісії відсутнє зобов`язання позивача передавати товар за накладними, оскільки відповідно до пункту 7.2 Договору комісії в редакції Додаткової угоди від 01.12.2015 року підписанням акту виконаних робіт за Договором Комітент підтверджує факт виконання поставки Товару від Продавця та доставку такого Товару перевізником на склад Комітента.

Відтак, судом першої інстанції правильно підкреслено, що акти виконання робіт, підписані позивачем та ТОВ «Баядера Логістик», в даному випадку не є доказом реалізації підакцизної продукції, оскільки відповідно до умов Договору комісії та Додаткової угоди до нього від 01.12.2015 року ці акти є звітом комісіонера та свідчать про виконання товариством вимог договору комісії, зокрема із змісту вказаних актів не висновується, що позивач здійснював саме реалізацію (відвантаження) підакцизної продукції ТОВ «Баядера Логістик».

Як встановлено судом першої інстанції, комісіонер ТОВ «Баядера-Імпорт» є імпортером, яким, на підставі договору комісії укладено договори (контракти) з іноземними контрагентами (нерезидентами) на поставку в Україну алкогольних напоїв, за рахунок та в інтересах комітента ТОВ «Баядера Логістик».

На підставі укладених договорів про постачання в Україну алкогольних напоїв та, відповідно, до вимог частини четвертої статті 11 Закону №481, пункту 226.11. статті 226, пункту 227.1, підпункту 222.7.4 пункту 22.7 статті 227 ПК України, протягом 2017-2018 років позивачем як імпортером придбавалися марки акцизного збору, та придбані марки акцизного податку передано таким іноземним контрагентам (нерезидентам) для маркування алкогольних напої, які підлягали подальшому ввезенню на територію України.

Відтак, положення консенсуального Договору містять пряму заборону щодо оптової торгівлі Товару, отриманого Комісіонером за результатами виконання умов Договору комісії від 03.01.2011 року №03/01.

Наразі, апелянт посилається, на положення підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з яким, реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. На переконання ДФС ТОВ «Баядера-Імпорт» при реалізації кожної партії підакцизних товарів (алкогольних напоїв), виписувала на Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» податкові накладні, описані в Додатку №1 до Акта перевірки (складеного відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру податкових накладних) з визначенням цін на алкогольні напої, розмір яких нижче мінімальних оптово-відпускних, встановлених Постановою №957.

Щодо вказаних тверджень апелянта, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як зазначалося вище основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР.

Статтею 17 цього Закону за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

-оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Разом з цим, статтею 1 Закону № 481/95 визначено основні поняття і терміни, що вживаються для цілей цього закону , зокрема:

оптова торгівля - діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання;

роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Наразі, поняття «реалізації» визначено в Податковому кодексі України, так підпункт 14.1.202 пункту 14.1 ст.14 ПК визначає: « продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари».

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає неспроможними твердження відповідача щодо порушення позивачем вимог 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, оскільки вказана норма лише надає тлумачення терміну «реалізація підакцизних товарів (продукції)», що використовуються в розумінні приписів ПК України.

Крім того, штрафні санкції до позивача застосовано відповідно до Закону №481/95, який є спеціальною нормою, встановлює відповідальність саме за оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні, а не за «реалізацію підакцизних товарів» та чітко визначає дії, які кваліфікуються як оптова торгівля.

Таким чином, факт наявності у позивача ліцензій на право імпорту та оптової торгівлі алкогольними напоями та факт придбання товариством марок акцизного збору для передачі їх іноземним постачальникам алкогольної продукції з метою подальшого ввезення (імпортування) такої продукції на митну територію України не є доказом здійснення позивачем оптової торгівлі за договором комісії, укладеним з ТОВ «Баядера Логістик» в межах предмета спірної фактичної перевірки.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість висновків відповідача у Акті перевірки щодо застосування до спірних правовідносин поняття «реалізація підакцизних товарів (продукції)», викладеного у підпункті 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Щодо складених позивачем як комісіонером податкових накладних, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.191. пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважаються передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю (пункту е підпункту 14.1.191. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку із ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту.

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. (пункт 190.1 статті 190 ПК України).

Дата збільшення податкових зобов`язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 ПК України.

Отже, під час ввезення комісіонером-імпортером - платником ПДВ на митну територію України товарів датою виникнення податкових зобов`язань згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України є дата подання митної декларації для митного оформлення, а датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.1 статті 198 цього Кодексу - дата сплати (нарахування) податку за такими податковими зобов`язаннями.

При подальшій передачі ввезених товарів комісіонером-імпортером комітенту згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України податкові зобов`язання визначаються або на дату зарахування коштів від комітента, або на дату відвантаження таких товарів комітенту.

Тобто при переданні комісіонером комітенту імпортованого товару податкові зобов`язання з ПДВ у такого комісіонера та відповідно додатковий кредит у комітента виникають від суми митної вартості такого товару.

Наразі, не є предметом фактичної перевірки контролюючого органу перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених ПК України податків та зборів, з огляду на що, судом не підлягає дослідженню база оподаткування акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та ПДВ.

Згідно із змістом пункту 201.4 статті 201 ПК України платники ПДВ у разі здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які мають безперервний або ритмічний характер, можуть складати зведені ПН. Тобто виписувати не окрему ПН на кожну операцію, а одну на декілька операцій.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що (зведені) податкові накладні, складені ТОВ «Боядера-Імпорт» лише слугують підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, разом з тим, не відносяться в даному випадку до предмета фактичної перевірки.

Щодо подання ТОВ «Баядера-Імпорт» в період з 2017-2018 роки звітів за формою №1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі», колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 року №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2016 року за № 340/28470 «Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення» (далі також - Наказ №49) затверджено, зокрема, форму звіту № 1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі» та Порядок заповнення форми звіту № 1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі» (далі також - Порядок).

Згідно з розділом І Порядку звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі (далі - Звіт) подають суб`єкти господарювання, які одержали ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, незалежно від форми власності до органів ДФС за основним місцем обліку в електронній формі.

Звіт в електронній формі подається засобами електронного зв`язку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, як передбачено для податкової звітності.

У разі якщо суб`єкт господарювання має у своєму складі структурні одиниці, які не є юридичними особами, Звіт заповнюється в цілому щодо підприємства з урахуванням усіх структурних одиниць.

Інформація подається за кодами та видами алкогольних напоїв усього за звітний період (починаючи з 29 коду) згідно з додатком до наказу Міністерства фінансів України від 11 лютого 2016 року № 49 «Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 03 березня 2016 року за № 340/28470. Одиницею виміру, яка застосовується при складанні Звіту, є декалітри.

Інформація у розрізі контрагентів подається згідно з розділами ІІ та ІІІ Звіту.

Звіт складається окремо за кожний місяць та до 10 числа місяця, що настає за звітним, подається до органів ДФС за основним місцем обліку суб`єкта господарювання.

Головні управління ДФС подають зведений Звіт у розрізі підприємств до ДФС в електронному вигляді до 13 числа місяця, що настає за звітним.

Суд зауважує, що ні у порядку не зазначено уточнення щодо необхідності подання такого звіту в разі посередницьких операцій.

Разом з тим, відповідно до змісту листа ДФС від 17.05.2016 року №10689/6/99-99-12-02-02-15 податковим органом надано роз`яснення, що відповідно до норм наказу Міністерства фінансів України від 11.02.2016 № 49 «Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення» зокрема до звіту № 1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі» включаються:

- виноматеріали, придбані суб`єктом господарювання у виробників виноматеріалів і реалізовані таким суб`єктом третім особам;

- включаються алкогольні напої прийняті суб`єктом господарювання на комісію від виробників;

- включаються алкогольні напої реалізовані суб`єктом господарювання третім особам, якщо ці алкогольні напої були прийняті на комісію таким суб`єктом від виробників;

- включаються алкогольні напої реалізовані суб`єктом господарювання третім особам.

Відтак, до такого звіту може включатися як алкогольні напої реалізовані, так і передані на комісію.

Наразі з поданої відповідачем для долучення до матеріалів справи Звітності про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі, подані позивачем за 2017-2018 роки, встановлено, що у примітці, передбаченої формою звіту № 1-ОА «Звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі», затвердженою Наказом №49, позивачем зазначено, що «Придбання та передача продукції здійснюється за договором комісії».

Відтак, відсутні підстави вважати обґрунтованими посилання апелянта, що подання зазначеної Звітності є доказом реалізації позивачем ТОВ «Баядера Логістик» підакцизної продукції, оскільки останнє є комітентом за Договором комісії, на підставі якого позивачем здійснено звітування, та є не контрагентом позивача, а власником зазначених у звітах №1-ОА товарів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 26.02.2019 року №, винесене Офісом великих платників податків ДФС є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права щодо не закриттям провадженням у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Апелянт зазначає, що заявлений спір є майновим та у порядку частини третьої статті 7 КУзПБ, під час дії спеціальної норми статті 7 КУзПБ, належить розглядати господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Відповідно до пункту 1 ст.238 КАСУ суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому апелянт посилається на правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.09.2021 р. у справі №905/2030/19.

Так, Верховним Судом вказується, що особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою як найповнішого задоволення у ній вимог кредиторів -приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній Кодексом України з процедур банкрутства (далі-КУзПБ).

Зокрема, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство наступає строк виконання всіх зобов`язань боржника, що має наслідком обов`язок усіх конкурсних (забезпечених) кредиторів пред`явити вимоги до боржника, а їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзПБ, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом; провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню (частини чотирнадцята, сімнадцята статті 39 КУзПБ); активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (частина десята статті 41 КУзПБ).

Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною третьою статті 7 КУзПБ, визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, статтею 7 КУзПБ, як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб - боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника (юридичної чи фізичної особи), зокрема й тих, які виникають з кредиторами - контролюючими органами щодо сплати податків та зборів.

Так, абзацом четвертим частини другої статті 7 КУзПБ, передбачено, що у разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи. Такі повноваження суду характерні для адміністративного судочинства, яким розглядаються спори осіб із суб`єктами владних повноважень. Отже, законодавцем наділено господарські суди у справі про банкрутство повноваженнями щодо розгляду спору між боржником та суб`єктом владних повноважень за правилами офіційного з`ясування всіх обставин справи, характерними для розгляду адміністративних спорів (щодо виявлення та витребування доказів з ініціативи суду), що не передбачено загальними нормами ГПК України.

Специфіка правовідносин у процедурі банкрутства полягає у необхідності комплексного та збалансованого регулювання приватно-правових та публічно-правових інтересів щодо неплатоспроможної особи, що вимагає застосування приватно-правових та публічно-правових механізмів у ході провадження у справі про банкрутство. У різні періоди свого розвитку законодавець по-різному проводив межу між приватним та публічним інтересом в регулюванні відносин неплатоспроможності. Законодавство про неплатоспроможність є комплексним, воно об`єднує правові норми приватного та публічного права заради досягнення єдиної мети - найбільш повного задоволення у процедурі банкрутства вимог приватних та публічних кредиторів (податкових органів, органів соціального забезпечення), оскільки по завершенню ліквідаційної процедури таке задоволення унеможливлюється ліквідацією юридичної особи чи використанням майна боржника для задоволення вимог інших кредиторів, які включені до реєстру вимог кредиторів в ході провадження у справі про банкрутство.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас урегульована однопредметними нормативно-правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній» (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп).

За загальним правилом, публічно-правові відносини у сфері адміністрування податків, сплати загальнообов`язкових соціальних внесків регулюються податковим кодексом та законами, які визначають порядок виникнення і сплати податкових зобов`язань та зобов`язань зі сплати цих внесків.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження й обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 ПК України). Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також елементи податку, підстави надання податкових пільг та порядок їх застосування, відповідальність за порушення податкового законодавства визначаються ПК України або законами, які вносять до нього зміни (статті 4, 7 ПК України).

Наразі, законодавець не ототожнює поняття «виникнення» податкових зобов`язань з поняттями «стягнення податкового боргу» чи «погашення податкового боргу». Процедура стягнення (погашення) податкового боргу може регулюватися ПК України та іншими нормативними актами.

Разом з тим, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені КУзПБ, з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (пункт 1.3 статті 1 ПК України).

Відтак, з прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення у справу про банкрутство, реалізувати свої права та отримати задоволення своїх вимог.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу з 21 жовтня 2019 року підлягають застосуванню положення статті 7 КУзПБ, які визначають юрисдикцію розгляду таких спорів у межах провадження у справі про банкрутство у господарському судочинстві (пункт 44 постанови).

Наразі, спір у справі №905/2030/19 (905/1159/20) виник у зв`язку з оскарженням позивачем у червні 2020 року податкового повідомлення-рішення від 14.02.2020 року. Позовні вимоги заявлено після відкриття ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.11.2019 року відносно позивача провадження у справі №905/2030/19 про банкрутство ПрАТ «Геркулес».

Згідно з матеріалами справи №640/9142/19, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби оскаржуване податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 786 410 747,69 грн. винесене 26.02.2019 року.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва за захистом своїх прав 27.05.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва провадження у справі №640/9142/19 відкрито 06.06.2019 року.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року № 2597-VIII (із змінами і доповненнями) (далі також - КзПБ).

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 року відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТРЕЙДІНГ ГРУП», 49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд.4, офіс 214, ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 02.02.2020 року; розпорядником майна призначено Штельманчука Михайла Сергійовича ( свідоцтво № 194 від 28.02.2013).

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 року у справі №904/4200/19 припинено процедуру розпорядження майном боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТРЕЙДІНГ ГРУП», 49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд.4, офіс 214, ; припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТРЕЙДІНГ ГРУП», 49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд.4, офіс 214, Штельманчука Михайла Сергійовича ( свідоцтво № 194 від 28.02.2013); визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТРЕЙДІНГ ГРУП», 49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд.4, офіс 214, - банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 04.02.2021 року; ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТРЕЙДІНГ ГРУП», 49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд.4, офіс 214, призначено арбітражного керуючого Штельманчука Михайла Сергійовича (49044, м. Дніпро, бульвар Катеринославський, 2 ТДК «Босфор», офіс 610, свідоцтво № 194 від 28.02.2013); з метою виявлення кредиторів банкрута оприлюднено господарським судом Дніпропетровської області повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНАЙТЕД ТРЕЙДІНГ ГРУП» банкрутом на офіційному веб - порталі судової влади України.

Відтак, позовні вимоги у справі №640/9142/19 позивачем заявлено до відкриття Господарським судом Дніпропетровської області провадження у справі про банкрутство (10.10.2019 року), та до набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства (21.10.2019 року). Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі.

Відтак, висновки суду першої інстанції знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду.

Відтак, колегія суддів підстав для скасування рішення суду та закриття провадження у справі, ухваленого відповідно до існуючого на час виникнення правовідносин законодавства, не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Колегія суддів зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 27.07.2022р.)