Справа № 580/3392/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 липня 2022 року

м. Київ

справа №580/3392/20

адміністративне провадження №К/9901/13387/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 (військова частина НОМЕР_2) про виправлення описки у постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 (військова частина НОМЕР_2) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 (військова частина НОМЕР_2), у якому просив суд:

1) визнати частково протиправним і частково скасувати наказ начальника Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 полковника ОСОБА_2 №163-ОС від 18 квітня 2020 року у частині позбавлення його права носіння військової форми одягу;

2) визнати протиправною бездіяльність Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 щодо ненарахування й невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) повних календарних років станом на день звільнення з військової служби 18 квітня 2020 року;

3) зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 нарахувати й виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей», у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) повних календарних років станом на день звільнення з військової служби 18 квітня 2020 року;

4) стягнути із Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 на його користь грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період із 18 квітня 2020 року до дня ухвалення рішення у цій справі.

Ухвалою від 7 грудня 2020 року Черкаський окружний адміністративний суд залишив без розгляду позовну заяву у частині вимоги щодо визнання протиправним і скасування наказу №163-ОС від 18 квітня 2020 року про позбавлення позивача права носіння військової форми одягу. Суд вважав, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, обчислений з моменту отримання ним копії оскаржуваного наказу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2021 року, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Верховний Суд постановою від 19 травня 2022 року вирішив (цитата):

«Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойка Олега Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2020 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 (військова частина НОМЕР_2) щодо ненарахування й невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) повних календарних років станом на день звільнення з військової служби 18 квітня 2020 року.

Зобов`язати Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 (військова частина НОМЕР_2) нарахувати й виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) повних календарних років служби станом на день звільнення з військової служби 18 квітня 2020 року».

У частині вирішення позовної вимоги про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні справу направити на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) з Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 (військова частина НОМЕР_2) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі: 3000 (три тисячі) грн».

Надалі відповідач звернувся до суду із заявою про виправлення описки у судовому рішенні, зазначивши, що у постанові від 19 травня 2022 року допущено технічну описку у посиланні на структурні елементи статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частин першої, другої статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про виправлення описки, Суд дійшов такого висновку.

Підстави виплати одноразової грошової допомогу при звільненні визначені статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі також - «Закон»).

Протягом часу дії Закону до статті 15 неодноразово вносилися зміни й доповнення, змінюючи її структуру й спосіб поіменування структурних елементів.

Натепер у цій статті ряд норм поіменовані і як пункти, і як частини. Зокрема, одночасно йдеться про абзаци пункту 2 статті 15 і абзаци частини другої статті 15.

З огляду на загальні положення теорії держави і права, належить виходити з того, що підстави виплати одноразової грошової допомогу при звільненні визначені таким структурним елементом статті як частина, яка, своєю чергою, складається з абзаців.

Абзацом першим частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Указану норму у розділі ІІІ «Джерела права» постанови від 19 травня 2022 року Суд ідентифікував саме як абзац перший частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас під час технічного виготовлення й оформлення указаної постанови в її мотивувальній і резолютивній частинах допущено описку у написанні посилання на згадану норму статті 15 Закону.

Так, замість правильного посилання «відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» помилково зазначено посилання «відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Наведене свідчить про необхідність внесення виправлень до постанови від 19 травня 2022 року саме у спосіб посилання на абзац перший частини другої статті 15 Закону, тож заяву належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 248, 253 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Заяву Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора ОСОБА_3 (військова частина НОМЕР_2) про виправлення описки задовольнити частково.

Виправити описку в мотивувальній і резолютивній частинах постанови Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі №580/3392/20 (провадження №К/9901/13387/21), а саме: посилання на пункт 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виправити у всіх відмінках на абзац перший частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду