Справа № 520/12764/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 р. Справа № 520/12764/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, по справі № 520/12764/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення в порядку ст. 378 КАС України в якій просила суд:

- встановити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі № 520/12764/19 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (без відстрочення) здійснити виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 року по момент відновлення виплати пенсії, одним платежем, з урахуванням проведених платежів;

- у разі відмови у задоволенні п.1 Прохальної частини встановити розстрочку у виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №520/12764/19 у розумний термін, однаковими частинами.

В обґрунтування поданої заяви зазначила, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі № 520/12764/19 в порушення вимог ст.ст.14, 370 КАС України, залишається невиконаним, незважаючи на неодноразові звернення до відповідача, які неправомірно ігноруються.

На підтвердження вищенаведених обставин зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області лише у грудні 2020 року (майже через рік) виплатило позивачу заборгованість з пенсійних виплат за один рік, а в подальшому буде сплачувати заборгованість щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. В межах негайного виконання рішення за один місяць було сплачено заборгованість ще у лютому 2020 року, а залишок заборгованості, а саме з 01.08.2015 по 30.11.2019, з урахуванням листа відповідача від 22.12.2020 № 10431-15751/Ш-02/8-2000/20 буде виплачуватися щомісячно, в межах місячного розміру пенсії.

Вважає, що відповідач самостійно встановив собі розстрочку у виконанні рішення суду більш ніж на 5 років, що суттєво порушує право позивача на виконання судового акту в розумний строк. Посилаючись на тяжкий стан здоров`я вказує, що чекати декілька років на кінцеве виконання рішення суду не може.

З посиланням на ст. 378 КАС України, вважає підставою для встановлення порядку виконання судового рішення вищезазначені в сукупності обставини та протиправні дії боржника, які істотно ускладнюють виконання рішення суду, та унеможливлюють його фактичне виконання. Посилаючись на ст. 2, ч. 1 ст. 7 Закону України № 4901-VI від 05.06.2012 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», приписи ч. 3 ст. 33 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.09.2015 по справі № 21-1465а15, вказує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, щоб у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладені доводи, просить захистити її права належним чином та задовольнити вимоги заяви, поданої в порядку ст. 378 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі №520/12764/19 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі №520/12764/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про здійснення виплати перерахованої пенсії за період з 01.08.2014 по момент відновлення одним платежем з урахуванням проведених платежів. Вийти за межі заявлених апеляційних вимог з метою захисту порушених прав ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення та належного виконання рішення суду (у разі необхідності).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на приписи ч. 2 ст. 119 Конституції України та обставини, вказані в заяві про зміну способу і порядку виконання рішення в порядку ст. 378 КАС України, поданої до суду першої інстанції, стверджує, що оскільки остання виплата заборгованості за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року № 520/12764/19 про зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з серпня 2014 року по теперішній час буде сплачена на початку 2025 року, то загальний термін виконання рішення суду перевищить 5 років, що не є розумним строком, отже, отримання присуджених рішенням суду пенсійних виплат одним платежем, а не частинами протягом зазначеного строку, буде належним способом виконання судового рішення.

Вважає, що відповідачем незаконно застосовані положення п.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року № 520/12764/19 зобов`язано Головне управління ПФУ в Харківській області здійснити виплату нарахованої пенсії позивачу без застосування при такій виплаті постанови КМУ України від 05.11.2014 № 637. Наполягає на тому, що подальше існування такого стану речей, як очікування відповідачем прийняття «окремого порядку» щодо виплати заборгованості по пенсіям, витрачання власних коштів та здоров`я на переписку з відповідачем, невжиття ефективних заходів щодо виконання рішення суду, свідчить про відсутність ефективних механізмів правового захисту для відновлення її порушеного права та, як наслідок, порушення принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Стосовно посилань суду першої інстанції на невирішення рішенням суду в межах справи № 520/12764/19 питання стягнення всієї суми при присудженні платежів, зазначає, що позивач не міг передбачити, що відповідач не виконає рішення суду в розумний строк, а тому не заявляв таку вимогу.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі № 520/12764/19 - без змін, як таку, що винесена з дотриманням норм матеріального права. Вважає, що посилання позивача в поданій заяві на бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невиконання рішення суду не відповідають дійсності та спростовуються вчиненням Головним управлінням в добровільному порядку дій на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №520/12764/19 та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по справі № 520/12764/19. Так, станом на 26.11.2021 здійснено поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 , а саме: в лютому 2020 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено пенсію в межах одного місяця у сумі 1 695,00 грн за листопад 2016 року; також нараховано суму доплати за вищезазначеним рішенням суд, виплата якої буде проводитись з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 відповідно до положень ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Про вказані нарахування та виплати заявника було письмово повідомлено листом від 08.12.2020 №2000-0212-8/101272 (копія міститься в матеріалах адміністративної справи), а саме в грудні 2020 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року у сумі 22 388,36 грн. В подальшому ОСОБА_1 одночасно з поточною виплатою пенсії отримувала частину заборгованості за рішенням суду від 13.01.2020 по справі № 520/12764/19 у розмірі місячної пенсії до повного погашення боргу, на підтвердження чого надано виписку з підсистеми призначення та виплати пенсії, відповідно до якої:

в січні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за вересень 2015 року у сумі 1 611,00 грн;

в лютому 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за жовтень 2015 року у сумі 1 611,00 грн;

в березні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за листопад 2015 року у сумі 1 611,00 грн;

в квітні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за грудень 2015 року у сумі 1 611,00 грн;

в травні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за січень 2016 року у сумі 1 611,00 грн;

в червні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за лютий 2016 року у сумі 1 611,00 грн;

в липні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за березень 2016 року у сумі 1 611,00 грн;

в серпні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за квітень 2016 року у сумі 1 611,00 грн;

в вересні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за травень 2016 року у сумі 1 695,00 грн;

в жовтні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за червень 2016 року у сумі 1 695,00 грн;

в листопаді 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за липень 2016 року у сумі 1 695,00 грн;

в грудні 2021 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано частину заборгованості за серпень 2016 року у сумі 1 695,00 грн;

в січні 2022 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за вересень 2016 року у сумі 1 695,00 грн;

в лютому 2022 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за жовтень 2016 року у сумі 1 695, 00 грн;

в квітні 2022 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за грудень 2016 року у сумі 1 870,50 грн;

в липні 2022 року одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за січень, лютий, березень, квітень 2017 року в загальній сумі 7 482, 00 грн.

Також у відзиві вказано, що під час виконання рішення суду Головне управління керувалось механізмом призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсації, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», відповідно до якої виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам» від 05.11.2014 року №637 (далі - Постанова № 637), яка прийнята на реалізацію норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VІІ, запроваджено механізм призначення, відновлення та продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, згізно з п. 1 якої (у редакції, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року № 266), суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Однак, враховуючи, що Кабінетом Міністрів України не було прийнято окремого порядку, що регулює питання соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, внутрішньо переміщеним особам, відповідач діяв відповідно до приписів ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Наголошує, що Верховний Суд України неодноразово приходив до висновку (постанови від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а), що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що з боку відповідача відсутні дії, які б були вчинені на порушення прав позивача, а заявлені вимоги в заяві не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням по справі №520/12764/19 позов - задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344, адреса: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., Харків, Харківська область, 61000, виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) пенсію за період з 01.08.2014р. по 30.11.2019 р. і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць.

У решті вимог позов - залишено без задоволення.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з її невмотивованості та відсутності доказів для здійснення розстрочки. Так, за висновком суду, заява позивача стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично - зміни суті резолютивної частини вказаного рішення суду, яким не вирішувалося питання стягнення ненарахованих відповідачем пенсійних виплат. Позивачем в заяві вказані нові позовні вимоги, які не були заявлені під час розгляду справи по суті, та при цьому ненаведено обставин неможливості їх заявлення при первинному зверненні до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

В силу ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Так, під зміною способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб та наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

З аналізу викладених правових норм вбачається, що виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.

Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.01.2018 по справі № 281/1820/14-а.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 просить здійснити виплату перерахованої пенсії за період з 01.08.2014 по момент відновлення одним платежем, оскільки вважає, що пенсійний орган самостійно встановив собі розстрочку у виконанні рішення суду, що є суттєвим порушенням її права на виконання судового акту у розумний термін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з жовтня 2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії відновлена з 01.11.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №520/12764/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344, адреса: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., Харків, Харківська область, 61000, виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) пенсію за період з 01.08.2014р. по 30.11.2019 р. і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць.

Зазначене рішення набрало законної сили 13.02.2020 р.

28.02.2020 року Харківським окружним адміністративним судом позивачу видано виконавчий лист №520/12764/19.

18.03.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61524697 на підставі вказаного виконавчого листа.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі № 520/12764/19 зобов`язано Головне управління здійснити виплату нарахованої ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 по 31.11.2019 пенсії, з урахуванням виплачених сум, без застосування при такій виплаті Постанови № 637.

Листом № 15751/Ш-2000-20 від 24.11.2020 ГУ ПФУ у Харківській області ОСОБА_1 було повідомлено про те, що виплата пенсії за рішенням суду проводиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Так у грудні 2020 року було виплачено грошову суму за період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року у сумі 22388,36 грн. за датою виплати 22. Також вказано, що в подальшому, щомісячно з 01.01.2021 року буде проводитись виплата заборгованості за один місяць до повного погашення боргу у розмірі 145036,52 грн. за період з 01.05.2015 року по 30.11.2019 р.

Листом № 10431-15751/Ш-02/8-2000/20 від 22.12.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуло скаргу ОСОБА_1 , та наголосило, що пенсійну виплату відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року у розмірі 22388,36 грн. ОСОБА_1 нараховано за грудень поточного року, а доплата у період з 01.09.2015 року по 31.10.2016 року та з 01.12.2016 року по 30.11.2019 рік буде нараховуватися з січня 2021 року щомісяця у розмірі, що не перевищує місячного розміру пенсії, до повного погашення.

Як вбачається з копії виписки з системи призначення та виплати пенсії, доданої до відзиву на апеляційну скаргу, станом на липень 2022 року позивачці одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за січень, лютий, березень, квітень 2017 року в загальній сумі 7 482, 00 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правомірність рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду підлягає оцінці саме в порядку ст. 383 КАС України, відповідно до якої особа-позивач, на користь якого ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зроблений перерахунок пенсії позивачу, сума якої в повному обсязі не була виплачена на час звернення з цією заявою не є обставиною, що вказує на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.

Крім того, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 по справі 1304/5584/12, яка в силу приписів враховується судом апеляційної інстанції.

Суд звертає увагу заявника на те, що вимога про стягнення коштів і вимога про зобов`язання вчинити певну дію (нарахувати та виплатити пенсію, тобто спонукання до вчинення владного управлінського волевиявлення) є різними способами захисту.

У даній справі вимога про стягнення коштів не заявлялась, така вимога судом не розглядалась і не вирішувалась.

Заміна способу захисту права особи у формі зобов`язання вчинити певні дії (спонукання до вчинення владного управлінського волевиявлення) на спосіб захисту права особи у формі стягнення коштів поза розумним сумнівом означає зміну предмету позову, що є неможливим після завершення розгляду справи по суті.

Отже, суд, здійснюючи зміну порядку чи способу виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення суду у даній справі звернуто до примусового виконання і частково виконано відповідачем.

При цьому, позивачем не обґрунтовано необхідності встановлення способу виконання судового рішення по даній справі, не наведено причин, що істотно ускладнюють або унеможливлюють його виконання. Посилання на те, що пенсійний орган буде виконувати рішення до 2025 року, що не є розумним строком для виконання судового рішення, не підтверджено жодними доказами та носять характер суб`єктивних припущень.

Позивачем не наведено обставин, які б вказували на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні.

Доводи позивача про невиплату в повному обсязі присуджених судом пенсійних виплат станом на час звернення з цією заявою не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого ст. 378 КАС України, а навпаки вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить цільовому призначенню даного процесуального інституту та наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду.

Інші посилання позивача, у тому числі на похилий вік та тяжкий стан здоров`я її здоров`я не є в розумінні ст.378 КАС обставинами, що унеможливлюють або істотно ускладнююсть виконання судового рішення.

З приводу заявленої вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу перераховану пенсію однією сумою або однаковими частинами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, ст. 46 Закону №1058-IV передбачає виплату недоплаченої пенсії однією сумою лише в тому разі, якщо пенсія належала пенсіонеру, однак, не була отримана ним вчасно з власної вини.

Між тим, ця норма не містять приписів, які б визначали спосіб дій органу Пенсійного фонду щодо виплати суми пенсії, що утворилася з вини органу Пенсійного фонду, зокрема, внаслідок перерахунку за рішенням суду.

Отже, спосіб виконання дій, які має вчинити суб`єкт владних повноважень за рішенням суду, не визначений у спірних відносинах нормативно.

Враховуючи викладене, належним виконанням судового рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.08.2014 по 30.11.2019 у межах платежу за один місяць, з урахуванням вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020, буде вважатися як виплата присудженої суми одним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої суми.

Кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі № 520/12764/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій