Справа № 640/17298/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріо-Інвест» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маріо-Інвест» (далі - позивач, ТОВ «Маріо-Інвест») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2019 року №, № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі висновків контролюючого органу про нереальність операцій позивача з контрагентами, є протиправними та підлягають скасуванню з таких підстав: позивач при укладенні договорів з контрагентами керувався усіма відкритими відомостями щодо них; товар придбано позивачем у контрагентів при здійсненні господарської діяльності; первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами, відповідають вимогам законодавства України; відповідачем не наведено в Акті перевірки доказів того, що господарські операції з контрагентами не призвели до зміни у структурі активів та зобов`язань позивача та його контрагентів, в той же час позивачем надані до перевірки та додані до позову докази, що підтверджують факт зміни у структурі активів та зобов`язань позивача; позивач сформував податковий кредит відповідно до вимог законодавства України; посилання відповідача на протоколи допиту свідків не можуть слугувати належним доказом в підтвердження нереальності господарських операцій.

Позивач вважає, що відповідачем не наведено доказів порушення ним податкового законодавства, а винесені податкові повідомлення-рішення ґрунтуються виключно на припущеннях.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ГУ ДПС у м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що між позивачем та низкою контрагентів укладені ідентичні Договори на постачання товарів (насіння соняшника, насіння ріпаку). При цьому за результатами проведеної перевірки встановлені факти документального оформлення Товариством операцій з придбання сировини з метою уникнення від нарахування податкових зобов`язань з ПДВ при постачання готової продукції - олії соняшникової.

Апелянт стверджує, що з моменту реєстрації контрагентів-постачальників по день складення акту перевірки звітність, яка б підтверджувала ведення контрагентами фінансово-господарської діяльності, відсутня або не подавалася, а саме: податкова декларація з податку на прибуток підприємств з додатками до неї, фінансовий звіт малого підприємництва, податкова декларація з податку на додану вартість з додатками, нарахування єдиного внеску, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку; встановлено відсутність у контрагентів постачальників необхідних трудових та матеріальних ресурсів для самостійного вирощування сировини (відсутні земельні ділянки у власності чи користуванні), відсутні об`єкти для зберігання та транспортування насіння; не встановлено фактів придбання контрагентами товарів (послуг), необхідних для здійснення сільськогосподарської діяльності (для обробки ґрунту, посіву насіння соняшника, ріпаку, збирання врожаю, послуг з оренди складських приміщень, сільськогосподарської техніки, транспортних засобів; не встановлено походження поставленого насіння соняшника, ріпаку та їх виробництво по ланцюгу постачання до ТОВ «Маріо-Інвест» та його виробництво, вирощування; встановлені обставини внесення недостовірної інформації до представлених товарно- транспортних накладних на перевезення насіння соняшника, ріпаку, зокрема серед перевізників зазначені товариства, які не мали автотранспорту у власності або у користуванні, не зазначено адресу пунктів навантаження сировини.

Також апелянт зазначає, що підприємства, які здійснюють діяльність у сфері сільського та лісового господарства, вирощують насіння соняшника для виробництва соняшникової олії, мають перебувати на спеціальному режимі оподаткування з ПДВ. Такі операції відображаються в скороченій податковій декларації з ПДВ, якщо КВЕД міститься в переліку видів діяльності такого підприємства у свідоцтві про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування.

Якщо ж у сільськогосподарського підприємства відсутній КВЕД у свідоцтві про реєстрацію платником ПДВ спеціального режиму оподаткування «Виробництво олії та товарних жирів», то таке підприємство зобов`язано нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ в податковій декларації з ПДВ, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом.

Відповідно до товаро-транспортних накладних Замовником, Вантажовідправником є контрагенти-постачальники, по яких не встановлено походження товарів насіння соняшнику та ріпаку для ТОВ «Маріо-Інвест».

Також апелянт зауважує на наявності судових ухвал та порушених кримінальних проваджень, відповідно до яких встановлені ознаки фіктивності підприємств - контрагентів позивача, отримані пояснення керівників підприємств про непричетність до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності (ТОВ «Саламанка», «Левел-Агро», «Давекс-Експо», «Бром ЛТД», «Твенте Агрогруп», «Сурамар Агро», «Ісіда Агро»).

Апелянт зауважує, що у контексті наявності кримінальних проваджень статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №640/17298/19 за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від ТОВ «Маріо-Інвест» письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання представники сторін не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, від ТОВ «Маріо-Інвест» надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з призовом уповноваженого представника, який представляв інтереси у даній справі, на військову службу під час мобілізації, розглянувши яку колегія суддів не знайшла підстав для відкладення розгляду справи, оскільки з таких самих підстав ТОВ «Маріо-Інвест» подавалося клопотання про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 у задоволенні клопотання відмовлено.

Представник ГУ ДПС у м. Києві також в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

У сукупності наведеного, колегія суддів вирішила продовжувати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказом від 14.12.2018 №18231 ГУ ДФС у м. Києві призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Маріо-Інвест».

За результатами перевірки складено Акт від 02.04.2019 №341/26-15-14-04-04/39077437 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Маріо-Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 03.04.2014 по 30.09.2018».

Надалі складені податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 №, №, №.

Так, податковим повідомленням-рішенням від 26.04.2019 №, винесеним на підставі Акту перевірки, яким встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України і зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість та згідно з пунктом 123.1. статті 123 розділу І Податкового кодексу України за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) зменшено розмір від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на суму 2 227 000,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 26.04.2019 № на підставі встановлено порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134, п. 135.1. ст. 135 Податкового кодексу України, на підставі пункту 123.1 статті 123 розділу І Податкового кодексу України, згідно з підпунктом 54.3.2. пункту 54.3. статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України та пункту 57.3. статті 57, пункту 123.1 статті 123 розд. І Податкового кодексу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у сумі 236 550 713,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 26.04.2019 № згідно з підпунктом 54.3.2, пунктом 54.2 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, на підставі Акту перевірки, за порушення пункту 44.1, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 23 894 086,00 грн.

З висновками акту перевірки та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями не згоден позивач, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції у рішенні від 22.06.2021 дійшов тих висновків, що не подання податкової та фінансової звітності контрагентом-постачальником позивача не може мати негативних наслідків для позивача, який у повній мірі дотримується вимог чинного законодавства України. Окрім того, суд зазначив, що наявні кримінальні провадження є свідченням лише того, що проводиться досудова перевірка фактів, викладених в кримінальних провадженнях, збираються необхідні докази на доведення наявності чи відсутності в діяннях посадових осіб підприємств злочинних діянь, що передбачені кримінальним законодавством. Сам факт наявності кримінального провадження не може бути доказом, що доводить наявність фіктивних ознак діяльності будь-якого з підприємств та за своєю сутністю не може встановлювати та підтверджувати порушення вимог податкового чи іншого законодавства, зокрема позивачем.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 22 червня 2021 року на предмет дотримання норм матеріального та процесуального права, у межах доводів та аргументів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, предметом доказування у цій справі є реальність господарських операцій з контрагентами-постачальниками, які стали підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням господарських операцій при визначенні сум податку на додану вартість при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість, а також добросовісність дій платника податку.

При цьому колегія суддів враховує, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так, у період, що перевірявся податковим органом ТОВ «Маріо-Інвест» здійснювалися господарські операції з рядом контрагентів, діяльність яких поставлена під сумнів податковим органом.

Зокрема, ТОВ «Маріо-Інвест» взаємодіяло з такими контрагентами-постачальниками товару (насіння соняшника та ріпаку): ТОВ «Сонях Од», «Агро-Сонях», «Джилонг», Монблант», «Агро-Град Груп», «Тристар Агро», «Еко-Грейн Лайт», «Алкмар-Сервіс», «Арс Торг Груп», «Укргосппрод», «Південний Агрохолдінг», «Тхундерстрак», ТД «Український продукт», «Спец-Агроторг», «Поп Корн», «Созопол», «Укр Прод-Стандарт-Плюс», «Араті Агроінвест», «Брайтон Сітігруп», Терра-Агро Юкрейн», «Лайф-Ленд Інвест», Агро Поставка України», «Зернові традиції України», «Укркорнтрейд», «Сурат», «Сеед», «Авентіно», «Флюгегехаймен», «Желаніє», «Кротоне Агроникс», «Промоут Корн», «Перше зернове», «Трайп», «Файбах», «Еко-Грейн Тім», «Агроблід Юг», «Колос-Грін», «Сервіс Агроінвест», «Аскон Лайт», «Бушель Агро», «Тор Транс Трейд», «Ронго», «Грин Стоун», «Фабрика Вилли Вонка», «Агромир Юг», «Бєл Транс», «Юниском Трейдинг Груп», «Саламанка», «Агро Микс», «Скай Хост», «Авента Холдінг», «Агро Раунд», «Мегасид», Колос Тренд», «Агромистр», «Никоптторг», Кантон Агро», «»Інтелс Компані», «Агро Традиції», «Кристалгруп Агрокомпані», «Грейн-Тренд», «Бригс», «Турнир-Агро», «Агро-Лідер-Плюс», «Прегос», «Гірасол», «Агро-Мирор», «Амбар Агро», «Скорт», «Марбл Си», «Пури», «Еко Компані, «Торговий Дім Агро-Еко Трейд», «Твенте Агрогруп», «Левел Агро», «никопотторг», «ССГ ОИЛ Груп», «Санфл Авер», «Давекс Експо», «Ісіда Агро», «Корнторг», «Доход», «Авеліно Агротрейд», «Нібулон Трейд», «Агрокомторг», «Сурамар Агро», «Агронік», «Агро-Юг-Торг», «Діамант Агро Трейд Ентерпрайз Україна», «Сантрейд», «Агро Оіл Трейд», «Флагман-Агрокультур», «Спецінвест».

Із зазначеними товариствами позивачем укладено аналогічні договори з постачання насіння соняшника та ріпаку, у яких позивач є Покупцем, а товариства-контрагенти - Постачальниками.

Як вбачається з акту перевірки від 02.04.2019 №341/26-15-14-04-04/39077437, встановлені факти документального оформлення ТОВ «Маріо-Інвест» операцій з придбання товару по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками сировини з метою уникнення від нарахування податкових зобов`язань з ПДВ при постачанні готової продукції (олії соняшникової), виробленої з неї.

Зокрема, податковим органом встановлено, що з моменту реєстрації контрагентів-постачальників по день складення акту перевірки звітність, яка б підтверджувала ведення контрагентами фінансово-господарської діяльності, відсутня або не подавалася, а саме: податкова декларація з податку на прибуток підприємств з додатками до неї, фінансовий звіт малого підприємництва, податкова декларація з податку на додану вартість з додатками, нарахування єдиного внеску, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку; встановлено відсутність у контрагентів постачальників необхідних трудових та матеріальних ресурсів для самостійного вирощування сировини (відсутні земельні ділянки у власності чи користуванні), відсутні об`єкти для зберігання та транспортування насіння; не встановлено фактів придбання контрагентами товарів (послуг), необхідних для здійснення сільськогосподарської діяльності (для обробки ґрунту, посіву насіння соняшника, ріпаку, збирання врожаю, послуг з оренди складських приміщень, сільськогосподарської техніки, транспортних засобів; не встановлено походження поставленого насіння соняшника, ріпаку та їх виробництво по ланцюгу постачання до ТОВ «Маріо-Інвест» та його виробництво, вирощування; встановлені обставини внесення недостовірної інформації до представлених товарно- транспортних накладних на перевезення насіння соняшника, ріпаку, зокрема серед перевізників зазначені товариства, які не мали автотранспорту у власності або у користуванні, не зазначено адресу пунктів навантаження сировини.

Так, відповідно до видаткових накладних місцем їх складання зазначено м. Одеса, Одеська область, м. Миколаїв, смт Овідіополь, м. Черноморськ, Черкаська область, м. Жашків, та підписані від ТОВ «Маріо-Інвест» Костюченком Ю.В. відповідно до довіреності.

Разом з тим, на запит податкового органу щодо надання підтверджуючих документів про відрядження зазначеної особи відповіді та запитуваних документів не надано, у зв`язку з чим складено відповідний Акт про ненадання документів у повному обсязі від 25.03.2019.

Також податковим органом направлено запит стосовно того, чи перевірялися контрагенти-постачальники соняшника стосовно наявності у них власних чи орендованих земель, наявності технічних можливостей для вирощування та постачання соняшника, ведення ними господарської діяльності, подання податкової звітності, на що отримано відповідь, що переважна кількість контрагентів Товариства є підприємствами, які не мають виробничих потужностей для виробництва сільгосппродукції і є посередниками між кінцевим покупцем товару та виробником. Відповідно, такий характер діяльності контрагентів не потребує наявності специфічних промислових або виробничих потужностей. Інформація стосовно подання контрагентами податкової звітності не запитувалася, оскільки отримання таких відомостей для укладення договорів поставки не передбачена чинним законодавством.

Як стверджує апелянт і з цим погоджується колегія суддів, у правовідносинах між позивачем та його контрагентами поставлявся товар - насіння соняшника та ріпаку. Разом з тим, підприємства, які займаються діяльністю у сфері сільського та лісового господарства та вирощують насіння соняшнику (КВЕД 01.11), яке планується використовувати для виробництва олії на давальницьких умовах, мають перебувати на спеціальному режимі оподаткування з ПДВ.

Відповідно до п. 209.7 статті 209 ПК України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Згідно з п.п. 209.15.5 пункту 209.15 статті 209 ПК України виробництво продукції на давальницьких умовах із сировини, яка вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку, - це операція з постачання сільськогосподарської сировини замовником (власником) - суб`єктом спецрежиму виробникові (переробникові) та прийняття останнім для переробки (обробки, збагачення чи використання) на готову продукцію на виробничих потужностях такого виробника (переробника) за відповідну плату без отримання права власності на таку продукцію.

У свідоцтві про реєстрацію платником ПДВ спеціального режиму оподаткування в переліку видів діяльності КВЕД такого сільськогосподарського підприємства має міститися КВЕД 10.4 «Виробництво олії та товарних жирів».

Якщо у сільськогосподарського підприємства відсутній КВЕД в свідоцтві про реєстрацію платником ПДВ спеціального режиму оподаткування «Виробництво олії та товарних жирів», то таке підприємство зобов`язано нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ в податковій декларації з ПДВ, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом.

У даному випадку виходячи з товарно-транспортних накладних Замовником та Вантажовідправником є контрагенти позивача, по яких податковим органом не встановлено походження товарів насіння соняшника та ріпаку для ТОВ «Маріо-Інвест».

Окрім того, стосовно ряду товариств-контрагентів позивача, а саме: ТОВ «Ісіда Агро», «ССГ Оіл Групп», «Еко компані», «Авеліно Агротрейд», «Сурамар Агро», «Саламанка», «Монблант», «Агро Традиції», «Давекс Експо», «Нібулон Трейд», «Авента Холдинг», ТД «Арго-Еко Трейд», «Агро-Сонях», «Араті Агроінвест», «Тристар Агро», «Авентіно», «Спецінвест», «Бром ЛТД», «Діамант Агро Трейд Ентерпрайз Україна», «Континент-Оіл», «Флагман-Агрокультур», «Твенте Агрогруп», «Левел-Агро», «Санфл Авер», «Алкмар Сервіс», «»Грейн Тренд» порушені кримінальні провадження за ознаками здійснення фіктивної підприємницької діяльності, реєстрації в органах державної реєстрації фізичних осіб-підприємців з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким, що не мали наміру провадити господарську діяльність або реалізовувати повноваження, отримані пояснення керівників таких підприємств про непричетність до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності.

Окрім того наявні вироки у кримінальних справах, зокрема:

- вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2019 у справі №759/4967/19 стосовно засновника та директора ТОВ «Торговий дім Агро-Еко Трейд», якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 205-1 КК України (внесення в документи, які відповідно до закону подаються для реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей);

- вирок Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2018 у справі №757/15725/18-к, яким встановлені обставини фіктивного підприємництва ТОВ «Санфл Авер» та засуджено засновника за ч.5 ст.27, ч.1 ст. 205 КК України;

- вирок Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2018 у справі №757/31164/18-к стосовно засновника ТОВ «Сурамар Агро» (фіктивне підприємництво).

Відповідно до частин шостої, сьомої КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвалу або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з цього, обставини, встановлені у зазначених вироках є обов`язковими для врахування при вирішенні даної справи.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд України у справах №21-277а15, 826/10947/13-а, №802/4132/15а, №826/24815/15.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності, створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

При вирішенні спору у даній справі щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, колегія суддів враховує, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Разом з тим, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Верховний Суд висловлював таку ж правову позицію у постановах від 31.03.2020 у справі №520/8893/18, від 15.05.2020 у справі №823/1538/16.

Отже, суд першої інстанції не дослідив у достатній мірі усіх обставин у цій справі, не врахував наявності вироків у кримінальних провадженнях стосовно деяких товариств-контрагентів ТОВ «Маріо-Інвест», не оцінив з огляду на це первинну документацію на предмет її достовірності та добросовісності поведінки позивача при виборі контрагентів.

За таких обставин, колегія суддів знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги ГУ ДПС у м. Києві та зазначає, що вищенаведені висновки суду першої інстанції спростовуються доводами апелянта.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У сукупності наведеного, колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні, достатні та переконливі докази у підтримку своєї позиції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат у даній справі відповідно до статті 139 КАС України та з урахуванням результатів перегляду рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року у справі №640/17298/19 скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріо-Інвест» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

І.В. Федотов