Справа № 460/2795/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/2795/21 пров. № А/857/8779/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Друзенко Н.В., повне судове рішення складено 20.05.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанов,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до державного виконавця Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бречко Ігоря Кириловича про визнання незаконною бездіяльності в частині ненаправлення на адресу боржника оспорюваних постанов, визнання протиправними та скасування постанов: про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №63381210 від 23.10.2020; про стягнення виконавчого збору від 21.12.2020 (в зв`язку з закінченням виконавчого провадження №63381210); про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №63381210 від 21.12.2020; про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №63381154 від 23.10.2020; про стягнення виконавчого збору від 21.12.2020 (в зв`язку з закінченням виконавчого провадження №63381154); про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №63381154 від 21.12.2020; про відкриття виконавчих проваджень №63975793 від 23.12.2020, №63976053 від 23.12.2020, №63976808 від 23.12.2020, №63976630 від 23.12.2020, а також про зобов`язання Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) повернути ОСОБА_1 стягнуту суму грошових коштів в розмірі 20933,20 грн.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем дій по фактичному виконанню виконавчого документу, тобто рішення суду повинно бути виконане примусово, а в даному випадку примусового виконання рішення суду не було, оскільки відбулося його добровільне. Так, згідно рішення суду, яке знаходилось на виконанні державного виконавця, необхідно було передати ключі від будинку ОСОБА_2 та вселити ОСОБА_2 в залежну йому частину будинковолодіння. ОСОБА_1 зауважила, що постійно проживає в м.Одесі, а в спірному будинку, який знаходиться в м.Радивилові проживала її мати, яка виїхала в 2015 році з АДРЕСА_1 , де і постійно проживає. Позивач доводила, що у неї ніколи не було ключів від спірного будинку, а після виїзду її мами з будинку, всі речі було перенесено на другу його половину, інша ж половина будинку була звільнена та пустувала. Ключі від будинку залишились у довіреної особи, яка слідкувала за будинком на випадок аварійної ситуації та проживає в м.Радивилові. Ствердила, що і державному виконавцю було достеменно відомо про відсутність у неї ключів, та про добровільне звільнення половини будинку. Разом з тим, ігноруючи цю обставину, головний державний виконавець Бречко І.К. призначив 15.12.2020 на 11:30 год. примусове вселення ОСОБА_2 . Також позивач доводила, що для забезпечення добровільного вселення ОСОБА_2 , вона попросила довірену особу передати новою поштою ключі, після отримання яких, вона повідомила державного виконавця, що має намір надати ключі ОСОБА_2 і 11.12.2020, тобто до назначеної дати вселення, під розписку передала ключі ОСОБА_2 , який прийшов до неї додому. Таким чином вказує, що державний виконавець жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду про передачу ключів ОСОБА_2 , а також щодо його вселення, не робив. 15.12.2020 ОСОБА_2 самостійно вселився в будинковолодіння та замінив замки від вхідних дверей будинку і брами, чим фактично перешкоджає вже їй у користуванні цим будинком, позаяк вхід до нього спільний. Також позивач зауважила, що в ході виконання рішення суду головний державний виконавець переконався, що будь-яких речей ОСОБА_1 на частині будинковолодіння, яка виділена судом ОСОБА_2 не має; згідно розписки ключі від будинковолодіння ОСОБА_2 передані добровільно, а відтак оскаржувані постанови винесені абсолютно безпідставно та підлягають скасуванню. Додатково позивач покликалася на те, що виконавчі листи про вселення ОСОБА_2 і про надання йому ключів від вхідних дверей прийняті виконавцем поза межами строку їх пред`явлення на примусове виконання. Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 09.09.2016 по справі 568/1212/15-ц було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу ДВС Радивилівського РУЮ, про усунення перешкод в здійсненні права власності, вселення та виселення.

Даним рішенням велено усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_2 на належні йому на праві власності 1/2 частину житлового будинку і господарські приміщення по АДРЕСА_2 ; Виселити ОСОБА_3 з належного ОСОБА_2 на праві власності 1/2 житлового будинку і господарських приміщень за цією адресою; Вселити ОСОБА_2 в належну йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку і господарські приміщення за цією адресою; Надати ОСОБА_2 ключ від вхідних дверей належних йому на праві власності житлового будинку і господарських приміщень за цією адресою.

Зазначене рішення вступило в законну силу 01.12.2016 - з дати прийняття Колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області ухвали про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 09.09.2016.

Матеріали справи свідчать, що на виконання вищевказаного судового рішення 29.08.2020 Радивилівським районним судом видано два виконавчих листи, а саме: виконавчий лист №568/1212/15-ц про надання ОСОБА_2 ключа від вхідних дверей належних йому на праві власності житлового будинку і господарських приміщень за адресою АДРЕСА_2 , та забезпечення йому доступу до його власності; виконавчий лист №568/1212/15-ц про вселення ОСОБА_2 в належному йому на праві власності 1/2 частину житлового будинку і господарські приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

Стягувачем по обох виконавчих листах є ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_1 .

Вказані виконавчі листи були подані ОСОБА_2 до примусового виконання Радивилівському районному відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 13.10.2020.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини другої цієї ж статті, строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відтак, виконавчі листи у справі №568/1212/15-ц, по якій рішення суду набрало законної сили 01.12.2016, пред`явлені до примусового виконання поза межами відповідних строків і за відсутності документів, які доводять факти поновлення чи переривання такого строку.

Зазначена обставина не може бути взята до уваги судом в рамках розгляду даної справи, позаяк постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП 63383154 та ВП 63381210 від 22.10.2020 з виконання виконавчих листів Радивилівського районного суду №568/1212/15-ц не є і не можуть бути предметом розгляду даного адміністративного суду.

22.10.2020 державним виконавцем Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бречко І.К. по вищевказаних виконавчих документах винено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП 63383154 та ВП 63381210.

В матеріалах справи є докази надіслання зазначених постанов учасникам провадження рекомендованою поштовою кореспонденцією, зокрема і ОСОБА_1 . Також і сама позивач не заперечує факту отримання нею зазначених постанов.

За даними ЄДРСР постанови про відкриття виконавчих проваджень ОСОБА_1 оскаржені до суду не були.

Начальником відповідного органу ДВС на скаргу ОСОБА_1 щодо вказаних постанов в установлені законодавством строки направлялась відповідь.

Згідно данних Автоматизованої системи виконавчого провадження https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors судом встановлено, що до 22.10.2020 виконавчі листи Радивилівського районного суду №568/1212/15-ц не пред`являлись до примусового виконання.

23.10.2020 державним виконавцем були винесені наступні постанови: постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 155,53 грн. (ВП 63381154); постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 155,53 грн. (ВП 63381210); постанова про стягнення виконавчого збору ВП 63381154; постанова про стягнення виконавчого збору ВП 63381210.

Разом з тим, в матеріалах справи є докази, що зазначені постанови надіслані боржнику рекомендованою поштовою кореспонденцією.

11.12.2020 до відділу ДВС надійшла заява (розписка) стягувача про отримання від ОСОБА_1 ключів від будинку.

15.12.2020 під час виходу по місцю виконання рішення суду державним виконавцем було складено акт про вселення боржника в його частину житлового будинку. А 21.12.2020 були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 63381154 та ВП 63381210.

У постановах про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2020 зазначено про те, що постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження належить виділити в окреме виконавче провадження.

За даними ЄДРСР постанови про закінчення вказаних виконавчих проваджень ОСОБА_1 оскаржені до суду не були.

23.12.2020 на підставі постанов, виділених в окреме виконавче провадження державним виконавцем винесені постанови відкриття виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат в сумі 155,53 грн. (ВП 63976053); мінімальних витрат в сумі 155, 53 грн. (ВП 63976808); виконавчого збору в сумі 10000 грн. (ВП 63975793); виконавчого збору в сумі 10000 грн. (ВП 63976630).

10.03.2021 винесено постанову про розшук майна боржника;

10.03.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника та шляхом електронного документообігу банкам (учасникам надіслано вищевказану постанову з відміткою про арешт усіх рахунків та коштів, що належать боржнику).

16.03.2021 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від ОСОБА_1 в повній сумі для погашення боргу по усім вказаним виконавчим документам.

17.03.2021 винесено постанову про припинення розшуку майна боржника та скасування арешту коштів боржника та постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП 63976053, ВП 63976808, ВП 63975793, ВП 63976630.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Згідно частин другої-четвертої цієї статті, виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно частини дев`ятої цієї статті виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 09.09.2016 по справі №568/1212/15-ц було виконано лише в грудні 2020 року, тобто вже після відкриття в жовтні 2020 року виконавчих проваджень ВП 63383154 та ВП 63381210.

Відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини другої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої цієї статті, розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України, а в силу вимог частини четвертої - на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, як і відповідні постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо їх виконання, відповідають визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року у справі №460/2795/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська