Справа № 520/3987/22
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

29 липня 2022 р. справа № 520/3987/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, ), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про скасування рішення та зобов`язання вичнити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати рішення Державної міграційної служби України від 30.12.2021 №399-21;

- зобов`язати Державну міграційну службу України визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Сирійської Арабської Республіки - ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС України в Харківській області 26 грудня 2016 року.

Наказом ГУ ДМС України в Харківській області від 17.01.2017 за № 6 прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Сірійської Арабської Республіки ОСОБА_1 .

Позивач оскаржив вказане рішення до ДМС України. Рішенням ДМС України від 23.08.2018 № 321-18 заявнику було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач 24.09.2018 оскаржив вказане рішення до Харківського окружного адміністративного суду, який рішенням від 12.12.2018 по справі № 2040/7971/18 скасував рішення ДМС від 23.08.2018 № 321-18 та зобов`язав Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням висновків суду.

ДМС України оскаржила вказане рішення, звернувшись до Другого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, який постановою від 17.04.2019 по справі № 2040/7971/18 залишив її без задоволення та вищевказане рішення Харківського окружного адміністративного суду без змін.

Рішенням Державної міграційної служби України від 13.05.2019 № 36-19 Головне управління ДМС в Харківській області зобов`язано повторно розглянути заяву громадянина Сирії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням висновків суду.

За результатами повторного розгляду заяви громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 міграційною службою України прийнято рішення від 13.12.2019 № 441-19 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач 06.02.2020 оскаржив вказане рішення до Харківського окружного адміністративного суду, який рішенням від 01.04.2020 по справі за № 520/1519/2020 позов заявника задовольнив частково, а саме скасував рішення Державної міграційної служби України від 13.12.2019 року № 441-19 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язав Державну міграційну службу України повторно розглянути питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 .

Державна міграційна служба України звернулася із апеляційною скаргою до Другого апеляційного адміністративного суду, який постановою від 08.02.2021 по справі за № 520/1519/2020 залишив її без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі за № 520/1519/2020 без змін.

Рішенням Державної міграційної служби України від 04.06.2021 № 23-21 Головне управління ДМС України в Харківській області було зобов`язано повторно розглянути заяву громадянина Сирії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Державна міграційна служба України прийняла рішення від 04.06.2021 № 23-21 про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021 року, відповідно до якої відповідачем не здійснено вичерпної оцінки громадянина - іноземця за усіма критеріями, відповідно до п.13 ч.І ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», зокрема щодо дослідження ситуації в країні походження позивача та співвідношення такої інформації із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником, не врахована поточна та актуальна інформація по ситуації в Сирії та не спростована можливість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення, проігнорована інформація про безпекову ситуацію, ситуацію із дотриманням прав людини.

Відповідно до наказу Головного управління ДМС України в Харківській області від 15.06.2021 № 146 в ході повторного розгляду було проведена співбесіда із заявником та перевірено актуальну інформацію по країні його походження - Сирійській Арабській Республіці.

Під час співбесіди, проведеної 25.06.2021 в ході повторного розгляду його заяви, позивач повідомив, що у 2014 році не просив про статус біженця в Україні, оскільки мав посвідку студента. У 2016 році, коли позивача відрахували з університету, від вирішив звернутися за отриманням статусу біженця з метою легалізації перебування в Україні.

Побоювань постраждати від расової, національної, соціальної дискримінації, чи побоювань постраждати від релігійної дискримінації позивач ні під час звернення, ні на співбесідах не виказав.

Рішенням ДМС України від 30.12.2022 №399-21 відмовлено громадянину Сирії ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення відповідача мотивоване тим, що відсутні умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідач в обґрунтування правової позиції у спорі посилається на те, що аналіз матеріалів особової справи заявника показує, що територію Сирії він залишив добровільно, маючи дозвіл влади країни на виїзд, та свідомо обирав країну вибуття. У дійсності, реальними обставинами виїзду з Сирії було не побоювання за своє життя та отримання міжнародного захисту, а навчання. Заявник на батьківщині до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягався, з цих приводів державними органами не переслідувався. Отже, загроза життю, безпеці чи свободі заявнику в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, з цих приводів відсутня.

Враховуючи актуальну інформацію по країні походження заявника - Сирії (рідні місто заявника та провінція Дейр-ез-Зор були звільнені Сирійською Арабською армією від тероризму наприкінці 2017 року) відповідач дійшов висновку, що у разі повернення до країни походження, життю, безпеці чи свободі заявника не буде загрожувати смертна кара або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширене насильство в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, тобто заявник не підпадає під перелік підстав, викладених у пункті 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» для надання додаткового захисту.

Таким чином, за результатами повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , а також в ході аналізу актуальної інформації по країні його походження, відповідачем встановлено, що рідні місто заявника та провінція Дейр-ез-Зор звільнені Сирійською Арабською армією від тероризму наприкінці 2017 року. Тому для заявника, при поверненні до країни громадянської належності, не існує об`єктивних підстав побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, віросповідання, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, тобто умови, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відсутні.

Також відповідач посилається на те, що при поверненні до країни громадянської належності, життю, безпеці чи свободі заявника не буде загрожувати смертна кара або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідач, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими приписами норм чинного законодавства.

Правовідносини з приводу визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, унормовані Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати чи позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", який набув чинності 04.08.2011 року.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців, для того, щоб вважитися біженцем, особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування, надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року визначено, що поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність ґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження наслідок таких побоювань.

Також суд зазначає, що залежно від певних обставин отримання і надання документів, які можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особою, котра звертається за встановленням статусу біженця, може бути взагалі неможливим, тому така обставина не є підставою для визнання відсутності умов, за наявності яких надається статус біженця або визнання особи такою, що потребує додаткового захисту.

За таких обставин, підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державною міграційною службою України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року №649, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації, а також з інформаційних носіїв, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

Тобто, ненадання документального доказу усних тверджень не повинно бути перешкодою в прийнятті заяви чи прийнятті об`єктивного рішення щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, з урахуванням принципу офіційності, якщо такі твердження збігаються з відомими фактами та загальна правдоподібність яких є достатньою.

Суд зазначає, що частиною 5 статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" передбачено, що особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що він є громадянином Сирії 1996 року народження, за етнічним походженням араб, мусульманин-суніт за релігійним переконанням. У Сирії жив у місті Дейр-ез-Зор. З Сирії зі своєю родиною виїхав у серпні 2014 року до Туреччини, рятуючись від війни у Сирії. 29.09.2014 позивач приїхав до України з метою навчання за медичним напрямом, у Харківському національному університеті імені В. Н. Каразіна. Через проблеми з навчанням (батьки втратили змогу його оплачувати) позивача виключено з університету влітку 2016 року, однак до Сирії повертатися він не міг через громадянську війну та побоювання стати жертвою переслідувань.

Так, позивач зазначає, що у його країні громадянська війна, тому він не може повернутись туди тому, що по закону повинен буде служити в армії, що суперечить внутрішньому переконанню та поглядам позивача, у тому випадку якщо він відмовиться, його можуть піддати тортурам, принижуючому гідність поводженню, ув`язненню або вбити.

Позивач вважає, що у Сирії його можуть переслідувати антиурядові та терористичні сили через небажання брати участь в війні на їх боці. Також через побоювання стати жертвою переслідувань та загрозу життю, безпеці та свободі, позивач стверджує, що не може повернутись до країни свої громадянської належності.

Відповідач, аргументуючи спірне рішення, у відзиві на позов посилається на актуальну інформацію по країні походження заявника.

Так, позивач народився та навчався у місті Дейр-ез-Зор.

У звільнених селах та селищах на півночі провінції Дейр-ез-Зор спостерігається процес відновлення та інтенсивного повернення мешканців після звільнення їх ОСОБА_2 від тероризму наприкінці 2017 року та забезпечення основних послуг у різних секторах у цих районах.

Заступник глави адміністрації провінції Дейр-ез-Зор Кінан Абдель-Вахаб розповів кореспондентові агентства САНА, що наприкінці 2017 року з моменту звільнення від тероризму ОСОБА_2 ряду населених пунктів на півночі провінції було складено комплексний план дій з відновлення послуг і всього шо було зруйновано тероризмом: шкіл, пекарень, каналізаційних мереж, водопостачання, електропостачання та комунікацій, а також щодо активації поліцейських дільниць, державних органів та установ на додаток до забезпечення потреб сільськогосподарського виробництва. Він зазначив, шо кількість громадян, які повернулися до своїх будинків на півночі провінції, досягла приблизно 75 тисяч.

У свою чергу директор департаменту електроенергетики провінції ОСОБА_3 наголосив, що ведуться роботи з розширення обсягу електропостачання, вивчається можливість прокладання лінії завдовжки 6 кілометрів з метою розділити основну базову лінію на дві для зниження навантаження та заміни 20 трансформаторів на велику потужність.

Директор департаменту водних ресурсів Рабіа Аль-Алі повідомив, що у звільнених селищах на півночі провінції діють 7 станцій водопостачання, які забезпечують достатнім обсягом води мешканців цих районів на додаток до обслуговування основних та допоміжних мереж та підключення станцій до електрики. В даний час ведуться роботи з реалізації ще 3 комплексних проектів з метою підтримки системи водопостачання для задоволення потреб у питній воді після повернення людей у свої будинки.

Голова відділу департаменту сільського господарства в селі Хашам Аммар Манділь Аль-Алі підкреслив, що було відкрито 4 відділення для розширення сільськогосподарського виробництва та реалізовано 9 сільськогосподарських іригаційних проектів для підтримки селян та забезпечення їх водою, насінням, добривами та мережами краплинного зрошення на додаток до виробничих субсидій. Нині селяни активно займаються вирощуванням бавовни та овочів.

Директор департаменту освіти Джасем Аль-Фрех зазначив, що у провінції діють 37 шкіл, у яких навчається понад 15 000 учнів, вказавши, що 8 шкіл уже відремонтовано, а 8 інших шкіл планується відновити цього року.

Крім того, було відкрито шість медичних пунктів, які забезпечені медичним персоналом, ліками та обладнанням. В даний час ведуться роботи з обладнання сучасного медичного пункту в Мазлумі, що відкриється на початку наступного року..»3 4

Відповідно до Доповіді та картографічних даних щодо ситуації в Сирії, підготовлених американським Інститутом військових досліджень («Institute for the Study of War») 22.02.2019, більша частини країни вже перебуває під контролем софійської влади.

Відповідно до публікацій Міністерства внутрішніх справ Сполученого королівства по Сирії від 15.01.2013,6 та УВКБ ООН «Актуальна інформація про країну походження в допомогу при використанні рекомендацій УВКБ ООН по Сирії: «Незаконний виїзд» з Сирії та пов`язані з ним питання для визначення потреб у міжнародному захисті осіб, які шукають притулку із Сирії» від 01.02.2017),7 всі чоловіки віком від 18 років є військовозобов`язаними».

За інформацією УВКБ ООН «Актуальна інформація про країну походження в допомогу при використанні рекомендацій УВКБ ООН по Сирії: «Незаконний виїзд» з Сирії та пов`язані з ним питання для визначення потреб у міжнародному захисті осіб, які шукають притулку із Сирії» від 01.02.2017: «чоловіки призовного віку від 18 до 42 років повинні мати дозвіл від військкомату для того, щоб виїхати з Сирії на законних підставах».8 Отже, заявник мав всі дозволи з боку державних органів для виїзду з країни.

До суду не надано доказів того, що позивач під час процедури отримання статусу біженця наводив конкретні факти або підтвердження щодо ситуації власного вербування до лав збройних сил Сирії після виїзду з цієї країни. Також таких доказів не надано і до суду.

Також в ході розгляду заяви позивача органом міграційної служби позивач не повідомляв про наявність у нього пацифістських поглядів або релігійних переконань, які б не дозволяли йому брати зброю в руки, а також нічого не повідомив про те, що несення військової служби потребує його участі у військових діях, що суперечать його політичним, релігійним або моральним переконанням чи обґрунтованим міркуванням совісті, як передбачено п. 170 гл. V «Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців» УВКБ ООН.

Так, згідно з п. 167 гл. V «Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців» УВКБ ООН у країнах, де військова служба обов`язкова, факт ухилення від цього обов`язку або непокори часто є порушенням, карається за законом. Що стосується дезертирства, то воно завжди і у всіх країнах - обов`язкова чи ні військова служба - розглядається як кримінальний злочин. Покарання варіюються в залежності від країни, і зазвичай їх застосування не розглядається як форма переслідування. Побоювання переслідувань або покарання за дезертирство або за ухилення від призову самі по собі не є за визначенням обґрунтованими побоюваннями бути жертвою переслідувань.

Отже, факт ухилення від військової служби чи дезертирство є кримінальним злочином і не може розглядатися як обґрунтування побоювань стати жертвою переслідувань.

Слід також звернути увагу на практику, яку підтримують країни Європейського Союзу. Так, відповідно до Спеціального запиту EMN (European Migration Network - Європейська міграційна мережа - мережа, що фінансується ЄС, створена з метою надання актуальної, об`єктивної, достовірної та порівнянної інформації щодо міграції та притулку для інститутів Європейського Союзу), щодо практики прийняття рішень стосовно сирійців, які уникають військової служби посилаючись на моральні переконання або міркування совісті: «Відповідно до встановленої прецедентної практики Вищих адміністративних судів Німеччини, само по собі ухилення від призову не є достатньою підставою для встановлення зв`язку з приводом для переслідування за всіма напрямками (пункт 3 статті 9 Кваліфікаційна директива). Більш того, не всі переконання, якими б щирими вони не були, будуть являти собою достатню причину для заяви статусу біженця після дезертирства або ухилення від призову. Це недостатньо, якщо людина лише не згодна зі своїм урядом. «Чехія не надає захист біженцям із Сирії, які ухилялися від військової служби. У цих випадках ми поважаємо посібник УВКБ ООН, де це зазначено - ухилення від військової служби чи дезертирство не є підставою для надання статусу біженця, якщо причиною ухилення не є приналежність до раси, національності тощо, але ґрунтується лише на страху та небажання війни».

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові Верховного суду від 13.08.2020 у справі № 820/647/18 за адміністративним позовом громадянина Сирійської Арабської Республіки до ДМС України: «Небажання або ухиляння від виконання свого громадянського боргу по захисту своєї країни через проходження військової служби, або через побоювання притягнення до відповідальності за порушення законодавства своєї країни, не є передбаченою підставою для надання статусу біженця на території України».

За інформацією Данської імміграційної служби «Сирія: нововведення на військовій службі, обов`язкова військова повинність та вербування до загонів народної самооборони (YPG)» (дата публікації: вересень 2015 року): «Особа може бути звільнена від військової служби за медичними показаннями або інвалідністю, або якщо в родині вона є єдиною дитиною чоловічої статі, а також студенти можуть отримати відстрочку від військової служби на час навчання. Міжнародна організація зазначила, що відповідно до Указу № 33 2014 року, призовники можуть відстрочити військову службу, якщо в них є брати, які вже служать. ОСОБА_4 зазначає, що Указом № 33 від серпня 2014 року, передбачено отримання відстрочки шляхом сплати певної суми грошей. Також це положення стосується до тих осіб, які легально залишили Сирію, щоб працювати або навчатися за кордоном на термін, як мінімум, чотирьох років, а також до синів дипломатів».

За даними Міністерства оборони Сирійської Арабської Республіки, сирійським законодавством передбачено умови, відповідно до яких, особу може бути звільнено від обов`язкового проходження служби в армії через сплату певної суми коштів.

Посилаючись на дані відомого інформаційного агентства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), 09.10.2018 «Укрінформ» повідомило, що президент Сирії Башар Хафез аль-Асад оголосив про початок амністії для військових дезертирів та осіб, які ухиляються від служби, надавши їм можливість запобігти покаранню. У своєму розпорядженні президент Сирії зазначив, що амністія скасовує покарання за ухилення від служби для всіх.15

За даними інтернет-сайту для мігрантів «InfoMigrants» (сайт створений на підставі співробітництва, очолюваного трьома великими європейськими ЗМ1: France Mоdias Monde (France 24, Radio France International, Monte Carlo Doualiya), німецькою громадською телекомпанією Deutsche Welle та італійським агентством друку ANSA, співфінансується Європейським Союзом) від 30.11.2020: «Суд Німеччини відхилив позов сирійського шукача притулку, якому було надано статус біженця після втечі, щоб уникнути військової служби. Суд заявив, що держава Сирії більше не карає ухильників від призову. Вищий адміністративний суд (OVG) у Північному Рейні-Вестфалії цього тижня постановив, що втеча з військової служби в Сирії не є причиною для надання статусу біженця. Справа стосувалася сирійського шукача притулку, який пройшов військову службу в Сирії, але побоювався бути призваним вдруге. У 2015 році він втік до Німеччини, де отримав додатковий захист від Федерального управління з питань міграції та біженців (BAMF). Згодом суд у Кельні надав йому статус біженця. У понеділок ОВГ не погодився з попереднім рішенням та відхилив позов сирійця. Суд заявив, що військова ситуація в Сирії змінилася і що ухильники від призову, особливо ті, хто просто намагався ухилитися від військової служби, втікаючи з країни, більше не підлягають систематичному покаранню. Він додав, що ухилювачі від призову не вважаються політичними противниками держави. У Сирії більшість чоловіків у віці від 18 до 42 років призвані на військову службу, і зазвичай вони повинні проходити службу не менше 18 місяців».

За інформацією Сірійського арабського інформаційного агентства (SANA) від 22.03.2020, президент Сирії підписав законодавчий наказ за № 6 від 2020 року про загальну амністію за злочини, вчинені до 22.03.2020 року.

Британська мовна корпорація «ВВС» («Бі-бі-сі») 15.03.2021 повідомила, що сирійський конфлікт фактично заморожений - з березня минулого року бойові дії майже не ведуться, влада повернула контроль над більшою частиною території.1Отже, проходження заявником військової служби не спричинить участь у колишньому широкомасштабному збройному протистоянні сторін конфлікту.

Також, для осіб, які ухилилися від служби в армії, владою країни оголошена амністія: «...Президент Сирії Башар Асад оголосив амністію тим, хто дезертував із сирійської армії. Про це повідомляє державне телебачення республіки із посиланням на текст декрету, підписаного главою держави. У документі наголошується, що амністія стосується сирійців, які перебувають як на території своєї країни, так і за її межами ...».|

Як вказав відповідач і що не спростовано позивачем, побоювань постраждати від расової, національної, соціальної дискримінації, чи побоювань постраждати від релігійної дискримінації заявник ні під час звернення, ні на співбесідах не виказав.

Відповідно до п.45 Керівництва заявник не виявив ризику загрози своєму життю та свободі, не навів достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є аргументованими.

Крім того, матеріали справи свідчать про відсутність будь-якої дискримінації стосовно позивача, зокрема, у реєстраційному листі та в ході співбесід заявник вказав, що ніколи не був членом будь-яких політичних, релігійних, військових чи громадських організацій, та ніколи не був причетним до інцидентів із застосуванням фізичного насильства яке було пов`язано з національністю, політичною діяльністю або релігійною приналежністю в Софійській Арабській Республіці, а саме немає підстав вважати, що позивач має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи.

Австрійський центр досліджень і документації в сфері інформації про країни походження та з питань притулку (ACCORD) при Австрійському Червоному Хресті, який фінансується спільно Європейським фондом біженців, УВКБ ООН, Міністерством внутрішніх справ Австрії та австрійськими організаціями допомоги біженцям у своїй Доповіді щодо ситуації в Сирії за грудень 2019 року наводить картографічні дані американського Інституту військових досліджень («Institute for the Study of War»), зазначаючи, що уряд Сирії контролює більшу частину території країни, включаючи всі головні міста Дамаск, Алеппо, Хомс, Хама, та майже всі столиці провінцій.

УВКБ ООН у V Редакції «Рекомендацій з питання міжнародного захисту стосовно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку» від 03.11.2017 зазначає наступне: «Як повідомляється, протягом 2016-2017 рр. сирійські урядові сили відвоювали у антиурядових збройних угруповань та ІГІЛ значну частину території країни, зокрема, відповідно найбільше місто Сирії Алеппо (в грудні 2016 р.) і, після прориву трирічної блокади ІГІЛ, розташоване на північному сході країни місто Дейр- ез-Зор (у вересні 2017 р.). На момент підготовки цього матеріалу сирійські урядові сили здійснюють контроль над усіма великими містами, включаючи столицю країни Дамаск і більшість її передмість, міста Алеппо, Хомс, Хама, частково місто Дер`а, більшість територій вздовж кордону з Ліваном, а також прибережний регіон, в тому числі провінції Латакія і Тартус».

Відповідно до публікації Європейського офісу з питань надання притулку (European Asylum Support Office (EASO) «Суб`єкти в Сирії. Інформація про країну походження. Звіт» від 01.12.2019: «...станом на вересень 2019 року уряд Сирії контролював більшу частину країни, включаючи великі міста Дамаск, Алеппо, Хомс, Хама і майже всі адміністративні центри провінцій.

За даними іранського міжнародного інформаційного порталу «Pars Today» від 19.02.2020: «Слідом за повним звільненням міста Алеппо і очищенням поселень і сіл в його околицях, народ Сирії вийшов на вулиці, відсвяткувати дану радісну подію. За повідомленням ІА "САНА", жителі міста Алеппо у вівторок, зібравшись на площі "Саадулла Джабер", відсвяткували повне звільнення Алеппо від окупації терористів. Повідомляється також, що жителі Аллепо вчора також вийшли на вулиці, зазначивши звільнення і очищення від терористичних угруповань поселень і сіл на заході і півночі від цього міста. Нагадаємо, що сирійська армія минулої неділі, взявши в руки контроль над останньою базою терористів в районі Салат Аллірмун на півночі Алеппо, оголосили повне звільнення міста. Президент Сирії Башар Асад в понеділок увечері високо оцінив опір народу і армії цієї країни за недавні просування армії і повне звільнення Алеппо».

Аналогічну інформацію про повний контроль державною владою над містом Алеппо наводить українське видання «Кореспондент» від 18.02.2020, зазначаючи, що урядові війська Сирії вперше з 2012 року взяли під свій контроль стратегічно важливу трасу М5 Дамаск-Алеппо, яка з`єднує чотири великих міста країни, а також наступне: «Фактично сьогодні сирійська армія контролює майже всю країну. Залишилася лише одна провінція - Ідліб.»

Британська мовна корпорація «ВВС» («Бі-бі-сі») 27.02.2020 наводить картографічні дані щодо територіального розподілу сил в Сирії, відповідно яких, майже вся територія країни знаходиться під контролем державної влади, а території на північному сході країни та на північ від м. Алеппо контролюються курдами.

За інформацією американської міжнародної правозахисної організації «Human Rights Watch» («Х`юман Райтс Вотч») від 01.01.2018: «У 2017 році головним пріоритетом учасників сирійського конфлікту став розгром «Ісламської держави» (ІД). Дамаску за підтримки Росії, Ірану і «Хезболли» вдалося повернути контроль над значними територіями в центрі і на сході країни, в той час як підтримувані США Сирійські демократичні сили взяли Ракка».

Відповідно до Доповіді та картографічних даних щодо ситуації в Сирії, підготовлених американським Інститутом військових досліджень («Institute for the Study of War» - ISW) 22.02.2019, більша частини країни перебуває під контролем сирійської влади.

Австрійський центр досліджень і документації в сфері інформації про країни походження та з питань притулку (ACCORD) при Австрійському Червоному Хресті, який фінансується спільно Європейським фондом біженців, УВКБ ООН, Міністерством внутрішніх справ Австрії та австрійськими організаціями допомоги біженцям, у своїй Доповіді «Сирія - ситуація з безпекою» (листопад 2019 року), наводить картографічні дані територіального розподілу сил в країні, відповідно до яких, уряд країни контролює найбільшу частину території, а опозиційні владі сили (Вільна сирійська армія та антиурядові угрупування) контролюють лише провінцію Ідліб та сусідні місцевості в провінціях Алеппо та Хама. Незначна присутність зазначених опозиційних владі сил також наявна біля пропускного пункту Ет-Танф на кордоні між Сирією та Йорданією. Території на північному сході країни та на північ від м. Алеппо контролюються курдсько-арабською коаліцією - Сирійські демократичні сили (СДС).

22 листопада 2019 року американський Інститут військових досліджень (ISW) підготував доповідь про ситуацію у Сирії та розмістив картографічні дані, які свідчать про в цілому незмінність територіального розподілу сил у країні - більшість території Сирії перебуває під контролем сирійської влади, а провінція Ідліб залишається під владою терористичних угрупувань («Аль-Каїда» тощо). Також відзначено, що території на північному сході країни та на північ від м.Алеппо контролюються курдсько-арабською коаліцією - Сирійські демократичні сили (СДС), тобто наявний спільний контроль території між курдськими та урядовими силами.

Вказаний Австрійський центр у своїй Доповіді щодо ситуації в Сирії за грудень 2019 року наводить картографічні дані американського Інституту військових досліджень (ISW), зазначаючи, що уряд Сирії контролює більшу частину території країни, включаючи всі головні міста Дамаск, Алеппо, Хомс, Хама, та майже всі столиці провінцій. Осередком напруги залишається провінція Ідліб, в якій зосереджені опозиційні сирійській владі сили (домінуючою є «Аль-Каїда»). Території на північному сході країни та на північ від м.Алеппо контролюються курдськими та урядовими силами.

Як передає азербайджанське агентство новин «Trend» 24.09.2019: «США високо цінують зусилля ООН, РФ. Туреччини та ряду інших країн щодо політичного врегулювання конфлікту в Сирії, заявили в держдепартаменті. «Ми високо цінуємо роботу генерального секретаря ООН, посланника ООН (Гейра) Педерсена, Туреччини, Росії і членів Малої групи по досягненню цього результату. Ми будемо й надалі рішуче підтримувати роботу спеціального посланника ООН Педерсена з просування політичного процесу і всіх інших елементів, як це передбачено в резолюції 2254 РБ ООН. Ми будемо продовжувати взаємодіяти з Організацією Об`єднаних Націй та іншими сторонами з метою підтримки всіх можливих зусиль по просуванню по політичному шляху (врегулювання конфлікту)», - йдеться в повідомленні держдепартаменту».

За інформацією Організації Об`єднаних Націй від 30.09.2019, створено структуру, покликану розробити проект конституції Сирії. Зі слів, спеціального посланника глави ООН по Сирії Гейра Педерсена, формування комітету - результат угоди між урядом Сирії та опозиційної Сирійської комісії з переговорів. Нову структуру очолять дві співголови - один з боку уряду і один з боку опозиції, а до його складу увійдуть 50 кандидатів, відібраних урядом, 50 осіб з числа опозиції і ще 50 громадських активістів, які представляють різні релігійні та етнічні групи. 30 відсотків членів комітету - жінки.

За даними УВКБ ООН від 31.10.2019: «Самоорганізовані повернення ВПО (внутрішньо- переміщені особи) і біженців із сусідніх країн як і раніше триває в районах, де стабільність була відновлена. У період з січня 2016 року по вересень 2019 року понад 209 000 сирійських біженців добровільно повернулися з Єгипту, Іраку, Йорданії, Лівану і Туреччини. Станом на кінець вересня 2019 року кількість повернулися біженців становить близько 75 500, що перевищує загальну кількість перевірених повернень протягом 2018 року. Опитування оказують, що як мінімум три чверті сирійських біженців сподіваються повернутися додому. Тим часом, згідно з даними УВКБ ООН, в період з січня по вересень 2019 року було зареєстровано 341 000 спонтанних повернень ВПО».

30.11.2019 Державний департамент США повідомив: «Сполучені Штати продовжують підтримувати Генерального секретаря ООН Антоніо Гутерріша і Спеціального посланника ООН по Сирії Гейра Педерсена в їх зусиллях по сприянню роботі Конституційного комітету Сирії. Протягом останнього тижня комісії з підготовки проекту провели другий раунд засідань, метою якого було просування вперед процесу розробки конституції, що відбиває волю всього сирійського народу.». «Конституційний комітет не може бути єдиним напрямком зусиль, що вживаються міжнародним співтовариством в відповідно до Резолюції 2254 Ради Безпеки ООН. Паралельно повинні здійснюватися і інші елементи Резолюції, включаючи звільнення затриманих, загальнонаціональне припинення вогню і створення безпечного і нейтрального середовища для проведення вільних і справедливих виборів під повним наглядом Організації Об`єднаних Націй».

За даними національного інформагенства «Укрінформ» від 15.04.2020: «Майже 110 тисяч сирійців повернулися до своїх домівок після того, як 6 березня набув чинності режим припинення вогню. Про це повідомив керівник центру координації дій в Сирії Мухаммед Халладж, пише видання TUrkiye».

За даними американського Інституту військових досліджень («ISW»), майже вся територія Сирії перебуває під контролем сирійської влади, курди, спільно з останньою, контролюють території на північному сході країни та на північ від м.Алеппо.

Інформацію вказаного Інституту військових досліджень («Institute for the Study of War» - ISW) використовує у своїх публікаціях Управління Верховного комісару ООН у справах біженців, зокрема у наступних публікаціях: «Рекомендацій з питання міжнародного захисту стосовно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку», V редакція від 03.11.2017; «Актуальна інформація про країну походження в допомогу при використанні рекомендацій УВКБ ООН по Сирії: «Незаконний виїзд» з Сирії та пов`язані з ним питання для визначення потреб у міжнародному захисті осіб, які шукають притулку з Сирії» від 01.02.2017; «Рекомендацій з питання міжнародного захисту стосовно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку», IV редакція від 01.11.2015; що свідчить про релевантність даного джерела інформації по країні походження та достовірність інформації, яку він надає.

За даними інтернет-сайту для мігрантів «InfoMigrants» (сайт створений на підставі співробітництва, очолюваного трьома великими європейськими ЗМІ: France Mйdias Monde (France 24, Radio France International, Monte Carlo Doualiya), німецькою громадською телекомпанією Deutsche Welle та італійським агентством друку ANSA, співфінансується Європейським Союзом): «У Данії 94 сирійських біженця були позбавлені дозволу на тимчасове проживання, повідомили на цьому тижні різні британські ЗМІ. Цей крок був зроблений після того, як датський уряд вирішив розширити територію Сирії, яку вона вважає безпечним, за рахунок включення в неї мухафази Риф-Дімашк - області, яка включає в себе столицю Дамаск».

За даними британської мовної корпорації «ВВС» («Бі-бі-сі») сирійський конфлікт фактично заморожений - з березня минулого року бойові дії майже не ведуться, влада повернула контроль над більшою частиною території, включаючи всі вісім головних міст - Дамаск, Алеппо, Хомс, Хама, Латакія. Тартус, Дераа і Дейр-ез-Зор.

Тобто, рідні місто заявника та провінція Дейр-ез-Зор звільнені Сирійською Арабською армією від тероризму наприкінці 2017 року.

Враховуючи надану учасниками справи інформацію по країні громадянської належності, індивідуальні обставини позивача, свідчить, що не існує розумної можливості того, що саме позивачу буде причинено шкоду або неприйнятні страждання у разі його повернення в країну громадянської належності.

Зазначені обставини свідчать про недоведеність та необґрунтованість доводів позивача.

Крім того, суд зазначає, що доводи позивача про те, що інформація по країні походження підтверджує наявність у нього цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань у разі повернення до Сирії, є необґрунтованими, оскільки інформація по країні походження не може бути самостійною підставою для позитивного вирішення питання про надання статусу біженця особам, які прибули до України та звернулись із такою заявою або визнання особою, що потребує додатково захисту, без наявності передбачених на це законодавством підстав щодо конкретної особи, яка звернулась за захистом.

З врахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про правомірність рішення відповідача та відмову у задоволенні позову.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи правові висновки Верховного Суду у тотожних спорах, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, ), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 29 липня 2022 року.

Суддя О.Г. Котеньов