Справа № 240/24191/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Житомир справа № 240/24191/21

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100000/2021/300066/1 від 07.05.2021;

- стягнути з Київської митниці Держмитслужби на його користь витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 гривень;

- стягнути з Київської митниці Держмитслужби на його користь витрати на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в Литві уповноваженою ним особою на підставі інвойсу від 22.04.2021 №21GBY0172 було придбано в юридичної особи UAB «GBY» автомобіль марки - OPEL, модель - VIVARO, 2016 року випуску, за ціною 5200,00 євро. Під час митного оформлення зазначеного легкового автомобіля до Київської митниці Держмитслужби були подані електронна митна декларація ІМ 40 ДЕ №UA100630/2021/088416 від 06.05.2021, із визначеною за основним методом (за ціною угоди) митною вартість ввезеного автомобіля в розмірі 5200,00 євро, а також всі необхідні документи, які підтверджують вказану митну вартість. Однак, 07.05.2021 відповідачем було прийнято оскаржуване в даній справі рішення №UA100000/2021/300066/1 про коригування митної вартості товару, згідно якого митну вартість ввезеного легкового автомобіля було скориговано та визначено на підставі статті 64 Митного кодексу України за резервним методом в розмірі 12100,00 євро. Вказаними у цьому рішенні підставами для його прийняття стало: не подання декларантом до митного оформлення документу про оплату оцінюваного товару, як це передбачено нормами ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України; зазначення у рахунку-фактурі (інвойсі) від 22.04.2021 продавцем особи, яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.04.2016 № НОМЕР_1 не є його власником та ненадання до митного оформлення документу, що вказує на юридичний зв`язок цієї особи з транспортним засобом, що, на переконання контролюючого органу, створює обґрунтовані сумніви щодо права даної особи відчужувати транспортний засіб та визначати його ціну; відсутність підпису особи у довідці про транспортні витрати, що зумовило визнання його неналежним доказом фактично понесених витрат на транспортування оцінюваного товару.

Позивач з такою позицією контролюючого органу не погоджується та зазначає, що оплата за придбаний автомобіль була здійснена готівкою в розмірі 5200,00 євро, про що юридичною особою UAB «GBY» було видано квитанцію 21 (1) GBY №0095 від 22.04.2021, яка відповідачем безпідставно не буда прийнята до уваги. Натомість, зазначена у цій квитанція сума 8500,00 євро є технічною помилкою, що підтверджує продавець - UAB «GBY» у листі від 08.09.2021. Відтак, позивач вважає, що відповідачем не наведено будь-яких доказів того, що зазначена в митній декларація №UA100630/2021/088416 від 06.05.2021 ціна імпортованого транспортного засобу в розмірі 5200,00 євро є недостовірною. В свою чергу, з приводу доводів контролюючого органу про наявність обґрунтованих сумнівів про право UAB «GBY» відчужувати транспортний засіб та визначати його ціну, позивач повідомив, що в тимчасовому посвідченні допуску від 23.04.2021 №18941534 користувачем автомобіля вказано юридичну особу UAB «GBY» , яка згідно інвойсу від 22.04.2021 №21GBY0172 і була продавцем автомобіля. Правочин, вказаний в інвойсу від 22.04.2021 №21GBY0172 є чинним та правомірним, в судовому порядку недійсним чи нікчемним не визнавався, а тому сумніви відповідача в його достовірності є надуманими та безпідставними.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що відповідач протиправно визначив митну вартість транспортного засобу за резервним методом, оскільки в рішенні про коригування митної вартості №UA100000/2021/300066/1 від 07.05.2021 зазначено лише про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами четвертим та п`ятим, а також джерело інформації. Вказане, на переконання позивача, не дає підстави вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим в контексті норм п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, у зв`язку з тим, що митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) та зазначити докладну інформацію, яка ним використовувалась при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Також відповідачем не було доведено, що ввезений автомобіль та автомобіль, вказаний у митній декларації від 23.04.2021 № UA100080/2021/585987-1, яка була використана при визначені митної вартості за резервним методом, мають однакову комплектацію та однаковий технічний стан.

З огляду на вищезазначене, позивач вважає рішення про коригування митної вартості від 07.05.2021 №UA100000/2021/300066/1 протиправними, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження у справі №240/24191/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання від 20.01.2022 було замінено відповідача у справі з Київської митниці Держмитслужби на Житомирську митницю Державної митної служби України.

Також, протокольною ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання від 20.01.2022 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд адміністративної справи по суті.

20 січня 2022 року відділом документального забезпечення суду був зареєстрований відзив Житомирської митниці Державної митної служби України на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Свою позицію відповідач аргументував тим, що всупереч вимог ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України декларантом до митного оформлення не було подано документ про оплату оцінюваного товару. Крім того, було встановлено у рахунку-фактурі від 22.04.2021 №21GBY0172 продавцем зазначено особу, яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 21.04.2016, не є його власником, що створює обґрунтовані сумніви з приводу права даної особи відчужувати транспортний засіб та визначати ціну його продажу, а також щодо достовірності ціни. Відтак, був зроблений висновок, що позивачем не надано документи, що підтверджують заявлену митну вартість транспортного засобу. Враховуючи вказане, митна вартість автомобіля була визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній митним органом вартості схожого товару за МД від 23.04.2021 №UА100080/2021/585987-1 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. У зв`язку з цим, й було прийнято рішення про коригування митної вартості товару. На підставі вищенаведеного відповідач зазначив, що при винесенні оскаржуваного в даній справі рішення митниця діяла виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 21 лютого 2022 року, сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомляв.

З огляду на зазначене та керуючись ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд адміністративної справи №240/24191/21 здійснюється судом в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла уповноважена довіреністю особа - ОСОБА_2 , на підставі рахунку-фактури від 22.04.2021 серія 21 GBY №0172 придбав у Литві в юридичної особи UAB «GBY» легковий автомобіль марки - OPEL, модель - VIVARO, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ціною 5200,00 євро (а.с.18-20).

З метою здійснення митного оформлення довіреною особою позивача до відділу митного оформлення №2 митного посту «Коростень» Київської митниці Держмитслужби було подано електронну митна декларація ІМ 40 ДЕ №UA100630/2021/088416 від 06.05.2021, у якій митну вартість ввезеного легкового автомобіля OPEL VIVARO (номер кузова НОМЕР_3 ) визначено за основним методом (за ціною договору) в розмірі 5200,00 євро (а.с.12).

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №UA100630/2021/088416 від 06.05.2021 митної вартості транспортного засобу та обраного методу її визначення, разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які, на його переконання, посвідчували підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: рахунок-фактуру від 22.04.2021 серія 21 GBY №0172 (а.с.18-19); акт про проведення митного огляду транспортного засобу №UA205020/2021/103201 від 24.04.2021 (а.с.110); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 21.04.2016 (а.с.30-31); довідку про транспортні витрати від 28.04.2021 (а.с.111); довіреність від 17.02.2020 (а.с.20).

На виконання вимог п. 2.5 Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 № 689, Київською митницею Держмитслужби було проведено порівняння рівня заявленої позивачем у митній декларації №UA100630/2021/088416 від 06.05.2021 митної вартості транспортного засобу OPEL VIVARO (номер кузова НОМЕР_3 ) з митною вартістю транспортних засобів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами вказаного порівняння було встановлено, що заявлена митна вартість є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих транспортних засобів.

Крім того, з інформації, розміщеної в мережі Інтернет за https://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:ІlD3Wwuobr8J:https://sutarta.It/skelbimai/opel-vivaro-13488994.html+&cd=1&hl=ru&ct=clnk&gl=ua, відповідачем було встановлено, що на вказаному сайті розміщена пропозиція продавця щодо продажу транспортного засобу тієї ж самої марки та моделі та з реєстраційним номером НОМЕР_1, що повністю збігається з маркою, моделлю та реєстраційним номером транспортного засобу, вказаного у митній декларації №UA100630/2021/088416 від 06.05.2021. Однак, ціна вказаного транспортного засобу на сайті продавця значно перевищувала заявлену до митного оформлення фактурну вартість транспортного засобу.

У зв`язку з цим, відповідно до вимог ч. з ст. 53 Митного кодексу України, документи, подані ОСОБА_1 до митного оформлення разом з митною декларацією №UA100630/2021/088416 від 06.05.2021 були проаналізовані контролюючим органом на предмет наявності у них розбіжностей, всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

За наслідками проведеного аналізу Київською митницею Держмитслужби було встановлено, що:

- за наданим рахунком-фактурою від 22.04.2021 серія 21 GBY №0172 ОСОБА_1 набуто право власності транспортний засіб OPEL VIVARO (номер кузова НОМЕР_3 ), що дає підстави вважати, що на момент здійснення митного оформлення сторони виконали один перед одним свої зобов`язання: продавець передав транспортний засіб покупцю, а покупець прийняв його і оплатив ціну придбання. Транспортний засіб фактично переданий у розпорядження покупця та знаходиться на митній території України. Однак всупереч вимог ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України, декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару;

- у рахунку - фактурі (інвойсі) від 22.04.2021 продавцем транспортного засобу зазначено особу UAB «GBY», яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.04.2016 № НОМЕР_1 не є його власником, що на переконання митного органу створює обґрунтовані сумніви щодо права даної особи відчужувати транспортний засіб та визначати ціну його продажу. В свою чергу, документу, що вказує на юридичний зв`язок UAB «GBY» з транспортним засобом до митного оформлення надано не було;

- довідка про транспортні витрати не містила підпису особи, яка її склала. Відтак, митний орган дійшов висновку, що вказаний документ не може вважатися достатнім та допустимим доказом понесених покупцем витрат на транспортування оцінюваного товару.

З огляду на зазначене та керуючись ч. 3 ст. 53, ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України довіреній особі позивача було надіслано повідомлення про необхідність подання до митного органу додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: 1) договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного із договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією; 4) копії митної декларації країни відправлення (а.с.22).

На вимогу митного органу довіреною особою декларанта було додатково надано: копію митної декларації країни відправлення від 22.04.2021 №21LTKC0100EK0E6903 (а.с.28-29); звіт автотоварознавчого дослідження від 29.04.2021 №29/04/2021-2 (а.с.116-119). Також, довіреною особою декларанта було повідомлено, що інших документів він надати не може (а.с.22-23).

Розглянувши додатково надані документи, митний орган дійшов висновку, що додатково надана копія митної декларації країни відправлення від 22.04.2021 №21LTKC0100EK0E6903, не може бути використана для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки відправником товару зазначено особу, яка, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не є власником товару. Додатково наданий Звіт автотоварознавчого дослідження № 29/04/2021-2 від 29.04.2021 також не може бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару, в зв`язку з тим, що долучені до звіту додатки з мережі Інтернет щодо вартості схожих транспортних засобів, які використовувались експертом для розрахунку, стосуються автомобілів, що мають інші характеристики в порівнянні з оцінюваним. Крім того, у висновку відсутні фотографічні зображення технічного стану, характеру та обсягів пошкоджень, що впливають на розрахунок його вартості та не долучені додатки та/або будь-які інформаційно аналітичні матеріали на підставі яких експерт виконував дослідження, у зв`язку з чим митний орган позбавлений можливості перевірити цінову інформацію, яку використовував експерт.

Відтак, Київська митницею Держмитслужби з метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваного товару, проведено консультацію, в ході якої декларанту була надана інформація щодо вартості схожого товару.

Крім того, під час консультації було визначено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Враховуючи зазначене, Київською митницею Держмитслужби було вирішено, що митна вартість буде визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній митним органом митній вартості схожого товару за МД від 23.04.2021 №UА100080/2021/585987-1 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і становитиме 12100,00 євро (а.с.22-23).

З огляду на зазначене, 07.05.2021 Київська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості UA100000/2021/300066/1, яким за резервним методом, ґрунтуючись на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості схожого товару за МД від 23.04.2021 №UА100080/2021/585987-1, визначила, що митна вартість ввезеного позивачем автомобіля становить 12100,00 євро (а.с.10-11).

В подальшому, ОСОБА_1 , в порядку ч. 8 та 9 ст. 55 Митного кодексу України, звернувся до Київської митниці Держмитслужби із заявою в якій зазначив, що згідно квитанції про сплату коштів серії 21Р (1) №0095 від 22.04.2021 ним було сплачено UAB «GBY» за автомобіль OPEL VIVARO (номер кузова НОМЕР_3 ) 5200,00 євро, а тому просив розглянути додатково надані ним документи та прийняти рішення про визнання заявленої ним митної вартості автомобіля в розмірі 5200,00 євро та скасування рішення про коригування митної вартості UA100000/2021/300066/1 від 07.05.2021 (а.с.32).

До вищезазначеної заяви позивач долучив копію вищезазначеної квитанції про сплату коштів серії 21Р (1) №0095 від 22.04.2021, копію офіційного перекладу рахунку серії 21 GBY №0172, копію офіційного перекладу сертифікату реєстрації 2016FA50386, копію офіційного перекладу експортної декларації, копія офіційного перекладу тимчасового посвідчення допуску №18941534 від 23.04.2021, копію звіту експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу №01/06/2021-5, згідно якого ринкова вартість автомобіля OPEL VIVARO (номер кузова НОМЕР_3 ) становить 5192,00 євро.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву та додані до неї документи, Київська митниця Держмитслужби надіслала позивачу відповідь від 30.06.2021 №7.8-5/15/12/ НОМЕР_5 , в якій повідомила, що додатково надана квитанція серії 21Р (1) №0095 від 22.04.2021 про сплату коштів не може бути використана для підтвердження митної вартості, у зв`язку з тим, що цифрові відомості про сплачену суму не відповідають текстовому, що викликає сумніви в розмірі фактично сплаченої суми за транспортний засіб. Копія офіційного перекладу тимчасового посвідчення допуску №18941534 від 23.04.2021 не може бути використана для підтвердження митної вартості оскільки не містить цінову інформацію про оцінюваний транспортний засіб. Додатково наданий звіт експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу №01/06/2021-5 не може бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість, оскільки долучені до звіту додатки з мережі Інтернет щодо вартості схожих транспортних засобів, які використовувались експертом для розрахунку, стосувались автомобілів, що мають інші характеристики в порівнянні з оцінюваним (об`єм двигуна, тип КТЗ тощо). Додатково надані переклади рахунку-фактури 21GBY0172 від 23.06.2021, сертифікату реєстрації 2016FA50386, експортної декларації №21LTKC0100EK0E6903, не усувають зазначені розбіжності. З огляду на зазначене, Київська митниця Держмитслужби прийшла до висновку, що підстави для скасування рішення про коригування митної вартості UA100000/2021/300066/1 від 07.05.2021 відсутні (а.с.37-38).

ОСОБА_1 , вважаючи рішення UA100000/2021/300066/1 від 07.05.2021 про коригування митної вартості автомобіля протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (далі -МК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина 1 статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Положеннями ст. 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 Кодексу).

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).

Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57 МК України).

За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частини 2 вищезазначеної статті Кодексу метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 МК України).

Частина 5 статті 54 МК України передбачає, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд не заперечує право митного органу перевіряти достовірність або точність будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (частина п`ята статті 54 МК України), проте вважає, що при цьому він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених правових норм, суд дійшов висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Окрім того, відповідно до положень п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.02.2019 року по справі №810/5436/15.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що митна вартість імпортованого автомобіля була визначена позивачем за рахунком-фактурою від 22.04.2021 №21GBY0172 в розмірі 5200,00 євро. Водночас, коригування митної вартості товару на рівні 11200,00 євро було проведено митним органом на підставі ст. 64 МК України за резервним методом визначення митної вартості.

При цьому, в рішення про коригування митної вартості №UA100000/2021/300066/1 від 07.05.2021 відповідачем було зазначено, що з огляду на вимоги ч. 2 ст. 52, ч. 2 ст. 53, ч.5 ст. 54, ч. 1 ст. 368 МК України документи подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару.

Як слідує із рішення відповідача, він поставив під сумнів достовірність відомостей про заявлену митну вартість у зв`язку з тим, що:

- всупереч вимог ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України, декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару;

- у рахунку-фактурі (інвойсі) від 22.04.2021 продавцем транспортного засобу зазначено особу UAB «GBY», яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.04.2016 № НОМЕР_1 не є його власником, що на переконання митного органу створює обґрунтовані сумніви щодо права даної особи відчужувати транспортний засіб та визначати ціну його продажу.

Однак, суд не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем легковий автомобіль марки - OPEL, модель - VIVARO, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 було придбано у юридичної особи UAB «GBY», що підтверджується рахунком-фактурою від 22.04.2021 серія 21 GBY №0172 (а.с.18-20).

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.04.2016 НОМЕР_2 власником легкового автомобіля марки - OPEL, модель - VIVARO, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , є CM-CIC BAIL (а.с.30-31).

Водночас, в ході розгляду справи судом було безспірно встановлено, що вищезазначений автомобіль був ввезений до Литви із Франції, та при здійсненні його реєстрації в Литві у тимчасовому посвідченні допуску від 23.04.2021 №18941534 користувачем транспортного засобу OPEL VIVARO (2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) зазначено юридичну особу UAB «GBY» (а.с.26-27).

Вказане свідчить, що юридична особа UAB «GBY» при продажу транспортного засобу OPEL VIVARO (2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) фактично виступала в статусі посередника між позивачем та зазначеним у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 21.04.2016 № НОМЕР_1 попереднім власником автомобіля - CM-CIC BAIL.

Суд відмічає, що правовідносини, що виникли між CM-CIC BAIL та UAB «GBY» у зв`язку з якими в UAB «GBY» виникло право на користування та розпорядження автомобілем OPEL VIVARO (2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) не можуть впливати на права ОСОБА_1 та не є предметом дослідження при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої митної вартості.

Вказаний в рахунку-фактурі від 22.04.2021 серія 21 GBY №0172 правочин щодо купівлі-продажу транспортного засобу є правомірним та дійсним, не був визнаний судом у встановленому законодавством порядку недійсним, а також не є нікчемним в силу закону.

Так, статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому статтею 203 Цивільного кодексу України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, сумніви у достовірності вказаного в рахунку-фактурі від 22.04.2021 серія 21 GBY №0172 правочину, як і сумніви у праві UAB «GBY» розпоряджатися оцінюваним товаром та визначати ціну продажу транспортного засобу, є безпідставним.

Водночас, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Натомість, митним органом у своєму рішенні не було обґрунтовано зазначено, в чому саме полягали об`єктивні сумніви чи неточності у заявленій позивачем митній вартості товару.

При цьому, як встановлено судом, в поданих декларантом документах відсутні ознаки підробки, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за першим методом (ціною договору).

Жодних доказів щодо наявності у поданих декларантом документах певних розбіжностей щодо числових значень складових митної вартості товару (автомобіля) чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, ознак підробки, відповідачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що інформація у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу щодо особи власника, відмінної від тієї, що склала рахунок-фактуру, не впливає на числові значення складових митної вартості автомобіля, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Ще однією із підстав для застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості автомобіля та прийняття рішення про коригування митної вартості стало не подано документу про оплату оцінюваного товару.

В ході розгляду справи судом встановлено, що оплата транспортного засобу здійснена ОСОБА_1 готівкою. На підтвердження вказаних обставин, позивачем надавалась до митного органу квитанція про сплату коштів серії 21Р (1) №0095 від 22.04.2021, виписана UAB «GBY». Згідно з якою, позивачем за автомобіль OPEL VIVARO (номер кузова НОМЕР_3 ) були сплачені кошти в розмірі 5200,00 євро.

Однак, відповідач дослідивши вказану квитанцію дійшов висновку, що вона не може бути використана для підтвердження митної вартості, у зв`язку з тим, що вказані в ній цифрові відомості про сплачену суму (5200,00 євро) не відповідають вказаному текстовому значенню (вісім тисяч п`ятсот євро).

Разом з тим, з наявного у матеріалах справи листа UAB «GBY» від 08.09.2021 (а.с.57) вбачається, що в ньому продавець транспортного засобу UAB «GBY» підтверджує, що зазначення у квитанція серії 21Р (1) №0095 від 22.04.2021 сума 8500,00 євро є технічною помилкою, а сплаченими позивачем за автомобіль OPEL VIVARO (номер кузова НОМЕР_3 ) коштами є сума в розмірі 5200,00 євро.

Вказані документи, на переконання суду повністю підтверджують, що ціною придбаного позивачем автомобіля є 5200,00 євро.

Крім того, суд враховує висновки Верховного Суду викладені в постанові від 13.02.2018 у справі №803/1112/173 в якій зазначено, що з приводу посилання відповідача на ненадання банківських платіжних документів, суд касаційної інстанції з огляду на встановлені в судових рішеннях обставини зазначає, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар оплачувався готівкою без банківських платежів. У даному випадку колегія суддів вважає, що ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Стосовно доводів відповідача, що позивачем не було надано до митного оформлення всі документи в підтвердження митної вартості ввезеного товару, зокрема не надано банківського платіжного документа чи іншого документу, що стосується оцінюваного товару та підтверджує факт оплати операції з купівлі-продажу транспортного засобу, суд вважає за необхідне зазначити, що платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар.

З цього приводу необхідно взяти до уваги, що прямого зв`язку між відомостями, відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення чи іншого банківського документа не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.

При цьому суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що наданим митному органу рахунком-фактурою від 22.04.2021 серія 21 GBY №0172, квитанцією серії 21Р (1) №0095 від 22.04.2021 та листом UAB «GBY» від 08.09.2021 повністю підтверджується заявлена декларантом у митній декларації митна вартість автомобіля в розмірі 5200,00 євро.

Будь-яких доказів того, що ціна транспортного засобу, зазначена в рахунку-фактурі від 22.04.2021 серія 21 GBY №0172, є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, відповідач не надав.

Отже, умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про фактурну вартість оцінюваного товару.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару, а відтак, підстави для витребування додаткових документів були відсутні.

Також під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення від 07.05.2021 про коригування митної вартості UA100000/2021/300066/1, митна вартість ввезеного позивачем автомобіля була визначена за резервним методом в розмірі 12100,00 євро, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст. 64 Митного кодексу України, ґрунтуючись на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості схожого товару за МД від 23.04.2021 №UА100080/2021/585987-1.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Статтею 64 МК України передбачено, що у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 08.02.2019 у справі № 825/648/17 (№ К/9901/16592/18).

Разом з тим, у спірному рішенні про коригування митної вартості відсутні пояснення щодо зроблених коригувань зазначено лише номер митної декларацій (МД від 23.04.2021 №UА100080/2021/585987-1), на підставі якої здійснено коригування митної вартості транспортного засобу, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII цієї угоди під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Використовуючи резервний метод, відповідач мав врахувати рік випуску транспортного засобу, тип двигуна, його пробіг, пошкодженість, а також умови його використання, що вплинули на зношеність автомобіля та обумовили ціну, за яку його було придбано.

Однак, здійснюючи коригування митної вартості транспортного засобу на підставі митної декларації від 23.04.2021 №UА100080/2021/585987-1 відповідач використав лише базові дані автомобіля: марку, модель, рік випуску та тип і об`єм двигуна. Проте, на пробіг автомобіля, який впливає на його зношеність та наявність пошкоджень, митний орган уваги не звернув увагу. В свою чергу, відповідач був зобов`язаний врахувати ці обставини при прийнятті спірного рішення.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості порівняння всіх впливаючих на ціну характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З огляду все вищезазначене, суд вважає, що висновок митного органу про необхідність застосування другорядних методів визначення митної вартості є неправомірним, оскільки, проаналізувавши усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем як декларантом було надано достатньо необхідних документів для визначення митної вартості товару за основним методом.

При цьому, суд зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.

Відтак, суд приходить до висновку, що рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100000/2021/300066/1 від 07.05.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наявної у матеріалах справи квитанції від 09.09.2021 вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень (а.с.64).

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що вищезазначений судовий збір в розмірі 908,00 гривень підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас, у позові ОСОБА_1 також було заявлено вимогу про стягнення на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

Розглянувши зазначену вимогу позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6статті 134 КАС України).

Частиною 7 статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 до матеріалів справи додав: договір про надання правової допомоги від 14.05.2021, укладений між ним та адвокатом Бугайовим Д.М.; акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 09.09.2021, в якому зазначено, що фіксований розмір винагороди за правову допомогу у справі щодо визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100000/2021/300066/1 від 07.05.2021 становить 5000,00 гривень; ордер про надання правової допомоги; та квитанцію до прибуткового касового ордера від 09.09.2021 №20 про оплату послуг з надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 гривень.

Проте, суд акцентує увагу на тому, що при вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позицій узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує предмет спірних правовідносин, наявність усталеної судової практика Верховного Суду в даній категорії справ, а також бере до уваги зміст виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та їх вартість.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд, за критеріями обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу та пропорційності до предмета спору, враховуючи заперечення відповідача щодо суми таких витрат, приходить до висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат - 5000,00 гривень є надмірним та завищеними.

Відтак, суд приходить до висновку, що стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 гривень.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до Житомирської митниці Державної митної служби України (вул. Перемоги, 25, м.Житомир, 10003; код ЄДРПОУ ВП 44005610) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 07.05.2021 №UA100000/2021/300066/1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович