Справа № 160/7885/22
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2022 року Справа № 160/7885/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
03.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та не зарахування періодів роботи до страхового (загального) стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати трудову книжку № НОМЕР_1 та трудову книжку колгоспника від 18.03.1985 року при призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-ІV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового (загального) стажу роботи ОСОБА_1 період роботи на посаді робочої перевалки Петропавловской заготконтори Райпотребсоюза Днепропетровской области з 03.04.1978 року по 20.07.1979 року та з 15.11.1979 року по 26.05.1981 року; період роботи на посаді доярки та телятниці з 07.10.1981 року по 15.01.1994 року в колгоспі Більшовик; період роботи на посаді доярки з 15.02.1994 року по 30.06.1999 року в колгоспі ім. Кірова; період роботи на посаді доярки з 01.07.1999 року по 19.04.2000 року у ПП фірма Лан; період догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми з 25.05.1980 року по 25.05.1983 року та з 09.05.1982 року по 09.05.1985 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до заяви про призначення пенсії від 03.12.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 06.07.2022 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
22.06.2022 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому він з позовом не погоджується, вважає його не обґрунтованим з наступних підстав. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії 03.12.2021 року. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить від 18 до 28 років. Вік позивача 60 років. Страховий стаж позивача складає 1 рік 01 місяць 11 днів. За результатами розгляду наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи, відображені в трудовій книжці, оскільки титульний лист трудової книжки заповнений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: в трудовій книжці колгоспника не вірно записане прізвище позивача « ОСОБА_2 » (в свідоцтві про шлюб - « ОСОБА_3 ») та запис про зміну прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » не завірений підписом відповідальної особи підприємства, яким зроблено цей запис; в трудовій книжці серії НОМЕР_2 запис про зміну прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_3 » не завірений підписом відповідальної особи підприємства, яким зроблено цей запис. Також до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі «Більшовик» з 07.10.1981 року по 15.01.1994 року та в колгоспі ім.. Кірова з 15.02.1994 року по 30.06.1999 року, оскільки в наданих архівних довідках № В-271 від 27.09.2021 року, № 2912 від 29.09.2021 року та № В-273 від 27.09.2021 року ПІБ позивача зазначено неповністю або лише ініціали, ім`я зазначене « ОСОБА_6 » (за паспортом « ОСОБА_6 »), за період з лютого 1994 року по грудень 1994 року значиться «гр. Пономарь ОСОБА_7 », за період з січня 1995 року по грудень 1995 року гр. ОСОБА_8 не значиться. До загального страхового стажу не враховані періоди догляду за дитиною до 3-х років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки в свідоцтві про укладення шлюбу з ОСОБА_9 11, зазначене прізвище « ОСОБА_10 » не співпадає з прізвищем, яке вказане у Витягу з ДРАЦС про попередню зміну прізвища з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » та в інших документах (в тому числі свідоцтві про народження дитини) вказане прізвище « ОСОБА_12 ». З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
01.07.2022 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому він не погоджується із позовними вимогами та звертає увагу на наступні обставини. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.12.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років. Згідно розрахунку стажу (Форма PC-право) страховий стаж ОСОБА_1 становить 01 рік 01 місяць 11 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , трудової книжки колгоспника, заповненої 18.03.1985 року, архівних довідок від 27.09.2021 року № В-271 та № В-273, виданих Петропавлівським архівним відділом Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, та архівної довідки від 29.09.2021 року № 2912, видану виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. При досліджені трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , доданої до позовної заяви, було встановлено, що запис про зміну прізвища з " ОСОБА_11 " на " ОСОБА_13 " не завірений підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Для підтвердження періоду роботи колгоспі "Більшовик" з 07.10.1981 року по 15.01.1994 року та в колгоспі "ім. Кірова" з 15.02.1994 року по 30.06.1999 року, заявницею надані архівні довідки від 27.09.2021 року № В-271 та № В-273, видані Петропавлівським архівним відділом Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, та архівну довідку від 29.09.2021 року № 2912, видану виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, відповідно до яких, ПІБ заявниці зазначено не повністю, або лише ініціали, ім`я зазначене " ОСОБА_6 ", при цьому, відповідно до паспорту серії НОМЕР_3 заявниця значиться як " ОСОБА_6 ", за період роботи з лютого 1994 року по грудень 1994 року значиться гр. "Пономарь ОСОБА_14 ", за період з січня 1995 року по грудень 1995 року ОСОБА_8 не значиться. Отже, зарахувати зазначений спірний стаж роботи позивача до загального страхового стажу немає законних підстав. Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 (стаж роботи менше 28 років). Враховуючи зазначене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 03 грудня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За розрахунками відповідача, страховий стаж роботи ОСОБА_1 складає 1 рік 1 місяць 11 днів, що недостатньо для призначення пенсії.
Відповідачем до страхового стажу не зараховані періоди роботи, відображені в трудовій книжці, оскільки титульний лист трудової книжки заповнений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме:
- в трудовій книжці колгоспника не вірно записане прізвище позивача « ОСОБА_2 » (в свідоцтві про шлюб - ОСОБА_3 ») та запис про зміну прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, яким зроблений цей запис;
- в трудовій книжці серії НОМЕР_2 запис про зміну прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_13 » не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства , яким зроблений цей запис.
Також до загального страхового стажу відповідачем не враховані періоди роботи в колгоспі «Більшовик» з 07.10.1981 року по 15.01.1994 року та в колгоспі ім. Кірова з 15.02.1994 року по 30.06.1999 роки, оскільки в наданих архівних довідках № В-271 від 27.09.2021 року, № 2912 від 29.09.2021 року та № В-273 від 27.09.2021 прізвище ім`я по батькові позивача зазначено неповністю або лише ініціали, ім`я зазначене « ОСОБА_6 » (за паспортом - « ОСОБА_6 »), за період з лютого 1994 року по грудень 1994 року значиться «гр. ОСОБА_15 », за період з січня 1995 року по грудень 1995 року гр. ОСОБА_8 не значиться.
Одночасно з цим відповідачем до загального страхового стажу не враховані період догляду за дитиною до 3-х років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ) , оскільки в свідоцтві про укладання шлюбу з ОСОБА_9 зазначене прізвище « ОСОБА_10 » не співпадає з прізвищем, яке вказане у Витягу з ДРАЦС про попередню зміну прізвища з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » та в інших документах (в тому числі свідоцтві про народження дитини) вказане прізвище « ОСОБА_12 ».
Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).
Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України від 09 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004 року, та починаючи з 01.01.2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня виникнення права, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Згідно п. 1 та п. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 26 Закону №1058-ІV передбачено, що починаючи з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та трудової книжка колгоспника, у спірні періоди ОСОБА_1 працювала:
- з 03.04.1978 року по 20.07.1979 року, з 15.11.1979 року по 26.05.1981 року «Петропавловская заготконтора Райпотребсоюза Днепропетровской области» на посаді робоча перевалки;
- період роботи: 1981 рік, з 1993 року по 15.01.1994 року на посадах доярки та телятниці в колгоспі «Більшовик»;
- період роботи з 15.02.1994 року по 30.06.1999 року на посаді доярки в колгоспі ім. «Кірова»;
- період роботи з 01.07.1999 року по 19.04.2000 року на посаді доярки у ПП фірма «Лан».
Також у вищевказаній трудовій книжці колгоспника міститься запис за період з 02.03.2003 року по 26.11.2003 року про виплати допомоги по безробіттю, що підтверджує факт перебування позивача на обліку у центрі зайнятості.
Крім вказаних трудових книжок для підтвердження стажу роботи позивачем було надано архівні довідки, а саме: довідка № В-271 від 27.09.2021 року, видана Петропавлівським архівним відділом Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, довідка № 2912 від 29.09.2021 року, видана Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, довідка № В-273 від 27.09.2021 року, видана Петропавлівським архівним відділом Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, довідка № В-274 від 16.09.2021 року, видана Петропавлівським архівним відділом Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, довідка від 27.09.2021 року № В-272, видана Петропавлівським архівним відділом Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, довідка від 19.11.2021 року № 211, видана Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, та довідка № 210 від 19.11.2021 року, видана Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області.
Проте відповідачем такі довідки враховано не було, оскільки прізвище ім`я по-батькові позивача зазначено неповністю або лише ініціали, ім`я зазначене « ОСОБА_6 » (за паспортом - « ОСОБА_6 »), за період з лютого 1994 року по грудень 1994 року значиться «гр. ОСОБА_15 », за період з січня 1995 року по грудень 1995 року гр. ОСОБА_8 не значиться.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , за дівочим прізвищем « ОСОБА_11 » (російською мовою - « ОСОБА_11 »), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19.09.1961 року.
05.07.1994 року шлюб з ОСОБА_9 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 від 05.07.1994 року.
27.12.1995 року позивач уклала шлюб з громадянином ОСОБА_17 та змінила прізвище з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серія НОМЕР_6 від 27.12.1995 року.
Після зміни прізвищ, до трудових книжок на 1 сторінці, за місцем роботи було внесено запис про зміну прізвища.
Суд зазначає, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.
Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.
Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Таким чином, судом встановлено, що в трудовій книжці записи завірені печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином. Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.
Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.
Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не взято до уваги дані трудових книжок та архівних довідок при визначенні позивачу стажу для призначення пенсії за віком.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.
Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого 111 Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 року і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 містить такі записи на сторінці 2, 3, 4, 5, 6, 7 про трудову участь та виконання встановленого мінімуму трудової участі, а саме:
- за 1981 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 24, при встановленому мінімумі -260;
- за 1983 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 288, при встановленому мінімумі - 260;
- за 1984 рік - телятниця - вироблених людиноднів за рік - 213, при встановленому мінімумі - 260;
- за 1985 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 355, при встановленому мінімумі -260;
- за 1986 рік - телятниця - вироблених людиноднів за рік - 349, при встановленому мінімумі - 260;
- за 1987 рік телятниця - вироблено людиноднів за рік 364, при встановленому мінімумі - 260;
- за 1988 рік - телятниця - вироблених людиноднів за рік 359, при встановленому мінімум і- 260;
- за 1989 рік телятниця - вироблених людиноднів за рік 343, при встановленому мінімуму - 260;
- за 1990 рік телятниця - вироблених людиноднів за рік - 345, при встановленому мінімумі - 260;
- за 1991 рік телятниця - вироблених людиноднів за рік - 299, при встановленому мінімумі - 260;
- за 1992 рік - телятниця - вироблених людиноднів за рік - 326, при встановленому мінімумі - 260;
- за 1993 рік телятниця - вироблених людиноднів за рік - 306, при встановленому мінімумі - 260;
- за 1994 рік - телятниця - вироблених людиноднів за рік - 19; за 1994 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 231, при встановленому мінімумі - 230;
- за 1995 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 268, при встановленому мінімумі - 250;
- за 1996 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 274, при встановленому мінімумі - 280;
- за 1997 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 258, при встановленому мінімумі - 250;
- за 1998 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 283, при встановленому мінімумі - 250;
- за 1999 рік - доярка - вироблених людиноднів за рік - 137, при встановленому мінімумі - 135.
Зазначені вище виконані позивачем трудодні також підтверджуються архівною довідкою № 210 від 19.11.2021 року яка видана Петропавлівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області та архівною довідкою № 2912 від 29.09.2021 року виданою Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.
Вказані довідки видані саме на ім`я ОСОБА_1 , що співпадає з паспортними даними та є підставою вважати, що довідка стосується саме особи позивача.
Щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду догляду за дитиною до 3-х років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки в свідоцтві про укладання шлюбу з ОСОБА_9 зазначене прізвище « ОСОБА_10 » не співпадає з прізвищем, яке вказане у Витягу з ДРАЦС про попередню зміну прізвища з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » та в інших документах (в тому числі свідоцтві про народження дитини) вказане прізвище « ОСОБА_12 », суд зазначає про таке.
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_7 , виданим 17.06.1980 року підтверджено те, що позивач є матір`ю ОСОБА_18 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , копія якого міститься в матеріалах справи.
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_8 , виданим 24.06.1982 року підтверджено те, що позивач є матір`ю ОСОБА_19 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , копія якого міститься в матеріалах справи.
Відповідно до пункту "ж" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.
Відповідно пункту 11 вказаного Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3- річного віку мати не працювала.
З огляду на викладене, враховуючи наявність вищезазначених документів, відповідач протиправно не зарахував до страхового (загального) трудового стажу позивача період догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми з 25.05.1980 року по 25.05.1983 року та з 09.05.1982 року по 09.05.1985 року.
Однак, оскаржуване рішення не містить висновків щодо кожного періоду, який позивач просить зарахувати до страхового стажу. Натомість, суд зауважує, що останнє містить лише таку підставу для відмови у призначенні пенсії, як певні недоліки в записах прізвища позивача. Тобто, конкретні періоди роботи позивача для їх зарахування відповідач не розглядав, оскільки взагалі не приймав до уваги трудові книжки позивача.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати трудову книжку № НОМЕР_1 та трудову книжку колгоспника від 18.03.1985 року при прийнятті рішення щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-ІV та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно вирішити питання щодо зарахування до страхового (загального) стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи на посаді робочої перевалки Петропавловской заготконтори Райпотребсоюза Днепропетровской области з 03.04.1978 року по 20.07.1979 року та з 15.11.1979 року по 26.05.1981 року; період роботи на посаді доярки та телятниці з 07.10.1981 року по 15.01.1994 року в колгоспі Більшовик; період роботи на посаді доярки з 15.02.1994 року по 30.06.1999 року в колгоспі ім. Кірова; період роботи на посаді доярки з 01.07.1999 року по 19.04.2000 року у ПП фірма Лан; період догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми з 25.05.1980 року по 25.05.1983 року та з 09.05.1982 року по 09.05.1985 року.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає про таке.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.12.2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 992,40 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 744,30 грн.
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та не зарахування періодів роботи до страхового (загального) стажу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна