Справа № 380/19789/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/19789/21 за позовом ОСОБА_1 до Краматорського прикордонного загону ( військова частина НОМЕР_2) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Краматорського прикордонного загону ( військова частина НОМЕР_2), в якому просить суд:

- Визнати протиправною бездіяльність Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 на день

виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 01.08.2020 у зв`язку із звільненням з військової служби;

- Зобов`язати Краматорський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період із 24.09.2020 по день фактичного розрахунку 27.09.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що на момент виключення його зі списків особового складу Краматорського прикордонного загону ( військова частина НОМЕР_2), з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби. Згідо виписки карткового рахунку акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 28.09.2021 відповідачем перераховано на рахунок позивача компенсацію за речове майно в розмірі 65559,02 грн.

Позивач також вказує, що оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, то він набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

У визначений в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження строк відповідач відзив не подав.

Ухвалою судді від 21.04.2022 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

Згідно витягу з наказу Начальника 11 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30.07.2020 року №286-ОС виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 , помічника начальника загону з міжнародного співробітництва, з 01 серпня 2020 року, звільненого в запас наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30 червня 2020 року №412-ОС, за підпунктом «а» ( у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»

23.09.2020 військовою частиною НОМЕР_2 перераховано на рахунок ОСОБА_1 компенсацію за речове майно в розмірі 57017,91 грн., проте нарахування указаної компенсації проведено відповідачем із порушенням вимог щодо застосування цін та порядку нарахування компенсації за невикористане речове майно під час проходження військової служби, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року у справі № 380/1275/21 позов Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнано протиправними дії Краматорського прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2) щодо нарахування та виплату при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України 17.02.2020 № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

Зобов`язано Краматорський прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_2) (АДРЕСА_3; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з відрахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2020 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 № 41 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації». На виконання зазначеного вище рішення відповідач 30.04.2021 року виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2017-2019 років та індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.04.2018 року в сумі 33400,11 грн., що підтверджується випискою по його картковому рахунку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2021 року апеляційну скаргу Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №260/499/21 - без змін.

На виконання вказаного рішення військовою частиною НОМЕР_2 проведено перерахунок грошової компенсації за неотримане речове майно та 28.09.2021 року, згідно виписки карткового рахунку акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», перераховано на рахунок ОСОБА_1 компенсації за речове майно в розмірі 65559,02 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/9342/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно та індексацію на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 01.08.2020 у зв`язку із звільненням з військової служби.

Зобов`язано Краматорський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2) (АДРЕСА_3; код ЄДРПОУ НОМЕР_3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення компенсації за неотримане речове майно та індексацію за період із 02.08.2020 по день фактичного розрахунку 22.09.2020.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021 року апеляційну скаргу Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) задоволено частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі № 380/9342/20 скасовано і прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно та індексацію на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 01.08.2020 року у зв`язку із звільненням з військової служби.

Зобов`язано Краматорський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2) (ЄДРПОУ: НОМЕР_3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення компенсації за неотримане речове майно та індексацію за період із 02.08.2020 року по 23.09.2020 року включно в сумі 47 180 (сорок сім тисяч сто вісімдесят) гривень 64 копійки.

Позивач уважає, що оскільки виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби відповідач у день його звільнення не провів, то він відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь період затримки такого розрахунку, а саме з врахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021 року у справі №380/9342/20, за період із 24.09.2020 по 27.09.2021, у зв`язку з чим звернуся до суду з цим позовом.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військово-службовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби, з цих же підстав суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що порядок, встановлений КЗпП України щодо оплати праці та відповідальність за порушення цього порядку, до даних правовідносин не застосовується.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі №823/1023/16.

Таким чином, оскільки грошову компенсацію за невикористані дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення позивачу не виплачено в день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вказана обставина свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку. Тому відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.09.2020 року по 27.09.2021 року включно. Втім, суд враховує, що з даного приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 року у справі №810/451/17 уже висловлювала правову позицію, згідно якої у випадку, коли позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку - обов`язковому визначенню підлягають розмір спірного середнього заробітку та час затримки розрахунку.

Тому, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне розрахувати суму середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби, у зв`язку із чим враховує наступне.

Згідно з ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі постанова №100).

Відповідно до п.2 цієї постанови, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з п.5 цього ж Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 цього ж Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 Кодексу Законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 Кодексу законів про працю України.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц).

Як вже було вище встановлено судом, позивача виключено із списків особового складу Краматорського прикордонного загону ( військова частина НОМЕР_2) 01.08.2020, а лише 28.09.2021 відповідачем виплачено у повному обсязі позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби в сумі 65559,02 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було проведено фактичний розрахунок з позивачем в частині виплати грошової грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби не у строк, встановлений положеннями ст.116 КЗпП України.

Як встановлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021 року у справі 380/9342/20 згідно особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 №13595 2020 рік, позивачу за два останні повні місяці нараховано та виплачено грошове забезпечення за червень 2020 року (27450,97 грн.) та за липень 2020 року (27895,68 грн.).

Показник середньоденного грошового забезпечення позивача становить 907,32 грн. (55346,66 : 61 день)= 907,32 грн.

Оскільки на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2021 року у справі 380/9342/20, ОСОБА_1 нараховано та виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 02.08.2020 року по 23.09.2020 року в сумі 47 180,64 грн., відтак, у спірному випадку, періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні є період з 24.09.2020 року по 27.09.2021 року (включно) - 369 календарних дні.

Суд звертає увагу, що сума середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільнені повинна становити 334801,08 грн. (907,32 грн. х 369 днів).

При цьому суд ураховує, що виплачена заборгованість по заробітній платі становить 65559,02 грн., тобто частка такої заборгованості у сумі середнього грошового забезпечення за 369 днів (334801,08) становить 0,19 (65559,02 / 334801,08).

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить суму 63612,20 грн. (907,32 грн. х 369 днів х 0,19) (за час затримки розрахунку при звільненні позивача).

Таким чином, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні становить 63612, 20 грн.

Щодо способу захисту, то суд, з урахуванням п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1990 №13, відповідно до якого, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, вважає за необхідне саме стягнути визначену суму як міру відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, суд у їх сукупності, виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача - стягнення на його користь 63612,20 грн., як середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 24.09.2020 по 29.09.2021.

Крім того, суд враховує, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України.

В підп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як видно зі змісту підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), суд вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р ІШ И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) (АДРЕСА_3) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.09.2020 року по 27.09.2021 року (включно).

Стягнути з Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) (АДРЕСА_3, ЄДРПОУ НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 63612,20 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Краматорського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) (АДРЕСА_3, ЄДРПОУ НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 29.07.2022 року.

Суддя Гавдик З.В.