Справа № 420/5198/21
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року

м. Київ

справа №420/5198/21

адміністративне провадження № К/9901/40889/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року (головуючий суддя - Вовченко О.А.)

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року (головуючий суддя - Коваль М.П., судді: Кравець О.О., Зуєва Л.Є.)

у справі №420/5198/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС в Одеській області (), Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166)

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

I. РУХ СПРАВИ

1. У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС в Одеській області () від 04 березня 2021 року № 669-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податкового адміністрування Головного управління ДПС в Одеській області () з 05 березня 2021 року;

- стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області () середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 березня 2021 року по дату ухвалення рішення у цій справі;

- визнати протиправною відмову Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166) у запропонуванні посад для подальшого проходження державної служби у Головному управлінні ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166) головному державному ревізору-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податкового адміністрування Головного управління ДПС в Одеській області () ОСОБА_1, викладену у листі Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166) № 5702/5/15-32-11-02-07 від 04 березня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166) прийняти ОСОБА_1 на державну службу шляхом видання наказу про призначення в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166).

2. Також просив стягнути витрати на правничу допомогу адвоката.

3. В обґрунтування позовних вимог зазначав про те, що йому протиправно не було запропоновано посаду в Головному управлінні ДПС в Одеській області як відокремленому підрозділі незважаючи на наявність ідентичної посади, та не враховано його професійних навичок та досвіду роботи у порівнянні з іншими працівниками. Словосполучення «може пропонувати» державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби, застосоване у частині третій статті 87 Закону України «Про державну службу», входить у протиріччя з верховенством права та засадами конституціоналізму. Також звертав увагу, що фактично ліквідації Головного управління ДПС в Одеській області не відбулося, натомість була реорганізація шляхом ліквідації та одночасним створенням Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166) як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України без статусу юридичної особи публічного права. У той же час ліквідація державної установи передбачає зобов`язання держави по працевлаштуванню працівників.

4. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

5. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

6. Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податкового адміністрування Головного управління ДПС в Одеській області, зазначені у наказі Головного управління ДПС в Одеській області № 669-о від 04 березня 2021 року та вказати підставою для звільнення - реорганізацію державного органу та пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

7. У поданій касаційній скарзі представник позивача із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

8. Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 21 вересня 2020 року працював на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податкового адміністрування Головного управління ДПС в Одеській області.

10. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком.

11. 16 листопада 2020 року позивач ознайомився з попередженням про наступне звільнення, відповідно до якого у зв`язку з ліквідацією Головного управління ДПС в Одеській області, як юридичної особи публічного права, на підставі постанови Кабінету Міністрів України ід 30 вересня 2020 року № 893 та на виконання наказу Державної податкової служби України від 08 жовтня 2020 року №556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС», з урахуванням вимог частини шостої статті 49-2 КЗпП України, його попереджено про наступне звільнення із займаної посади не пізніше, ніж через 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із ліквідацією Головного управління ДПС в Одеській області, з дотриманням вимог частини п`ятої статті 87 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VІІІ) та чинного законодавства України.

12. Комісією з питань ліквідації Головного управління ДПС в Одеській області на адресу начальника Головного управління ДПС в Одеській області скеровано лист №Л/285/9/15-32-11-02-07 від 22 лютого 2021 року, в якому зазначено, що є ряд працівників у кількості 10 осіб, щодо яких відсутні листи щодо звільнення в порядку переведення до Головного управління ДПС в Одеській області (як відокремленого підрозділу ДПС), як намір їх подальшого працевлаштування. Серед таких працівників зазначено ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, просило розглянути питання щодо подальшого працевлаштування вказаних осіб в Головному управлінні ДПС в Одеській області (як відокремленому підрозділі ДПС).

13. Листом №5702/5/15-32-11-02-07 від 04 березня 2021 року Головне управління ДПС в Одеській області (як відокремлений підрозділ ДПС) зазначило про відмову у запропоновані позивачу посад для подальшого проходження державної служби у Головному управлінні ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу ДПС.

14. Наказом голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС в Одеській області від 04 березня 2021 року №669-0 «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ, припинено державну службу та звільнено 04 березня 2021 року позивача з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування ПДВ управління податкового адміністрування Головного управління ДПС в Одеській області, у зв`язку із ліквідацією державного органу, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

15. У наказі зазначено підстави: статті 47, 83 КЗпП України, стаття 24 Закону України «Про відпустки», частина четверта статті 87 Закону № 889-VІІІ, постанова Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», наказ Державної податкової служби України від 08 жовтня 2020 року №556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС», лист Головного управління ДПС в Одеській області від 22 лютого 2021 року №Л/285/9/15-32-11-02-07, лист Головного управління ДПС в Одеській області від 04 березня 2021 року №5702/5/15-32-11-02-07.

16. Вважаючи своє звільнення неправомірним позивач звернувся до суду з позовом.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент попередження та звільнення позивача з займаної посади законодавством, що регулює порядок припинення державної служби, не передбачалося врахування переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, а також застосування частини другої статті 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

18. Право прийняти рішення про переведення належить саме керівнику державної служби або суб`єкту призначення. При цьому, суд звертав увагу що прийняття такого рішення є правом, а не обов`язком керівника державної служби або суб`єкта призначення. Також суд враховував, що матеріали справи не містять жодних дій позивача, як то звернення із заявою про переведення до ГУ ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу ДПС або будь-яких дій, що вчинені з метою його переведення.

19. Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивача звільнено правомірно, оскільки було попереджено про наступне звільнення завчасно, державний орган з якого було звільнено дійсно ліквідується, а у відповідача не було обов`язку пропонувати йому будь-які посади.

20. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що фактично відбулася реорганізація територіального органу Головного управління ДПС в Одеській області () як юридичної особи публічного права, а не його ліквідація. До правонаступника - Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідних сферах, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, що припиняється.

21. Законодавцем було встановлено особливий порядок звільнення державних службовців, у тому числі переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, для державних службовців у разі звільнення у випадках змін в організації виробництва і праці не застосовується. Що стосується зобов`язання запропонувати усі вакантні посади, фактично такий обов`язок законодавчо було скасовано та встановлено право суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

22. Встановивши, що фактичною підставою для звільнення позивача була реорганізація Головного управління ДПС в Одеській області, а не його ліквідація, а також враховуючи, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом № 889-VІІІ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , зазначеної в наказі про звільнення.

23. При цьому судом було враховано висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 22 квітня 2021 року (справа № 440/395/20).

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

24. Позивач у касаційній скарзі зазначає про те, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку що фактично відбулась реорганізація територіального органу Головного управління ДПС в Одеській області () як юридичної особи публічного права, а не його ліквідація. Однак, у той же час безпідставно зазначено про дотримання процедури звільнення.

25. Оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» визначено що всі функції та повноваження ліквідованого органу переходять до новоствореного органу, фактично відбулась реорганізація, а не ліквідація, оскільки повноваження ліквідованої установи перейшли до правонаступника, а не припинені взагалі.

26. Звертає увагу на те, що стаття 87 Закону № 889-VІІІ та стаття 49-2 КЗпП України звужують гарантії державних службовців на продовження служби у зв`язку з реорганізацією державного органу, порівняно з іншими громадянами, що є прямим порушенням конституційного права, встановленого статтею 24 Основного закону, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

27. Також позивач вважає що суди безпідставно залишили поза увагою те, що у листі Головного управління ДПС в Одеській області від 04 березня 2021 року №5702/5/15-32-11-02-07 не зазначено жодного обґрунтування відмови у запропонуванні йому посад для подальшого проходження державної служби, що свідчить про протиправність такої відмови, адже вчинена вона необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Таким чином наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання прийняти на державну службу в порядку переведення.

28. Враховуючи ліквідацію Головного управління ДПС в Одеській області () з одночасним створенням Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166), який виконує повноваження (завдання) органу, обов`язок щодо працевлаштування (пропозиції про працевлаштування згідно статті 49-2 КЗпП України) працівників ліквідованого управління поширюється не лише на цей орган, а й на новостворений, оскільки роботодавцем у такому випадку є держава, а не окрема установа, що діє від імені держави.

29. Вказує також, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має значний суспільний інтерес та виняткове значення.

30. Також просив у касаційній скарзі стягнути солідарно з відповідачів витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 14 000 грн, понесені у зв`язку з поданням та розглядом адміністративного позову у суді першої інстанції, а також у розмірі 10 000 грн у зв`язку з поданням та розглядом апеляційної скарги.

31. Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44063166) у відзиві на касаційну скаргу зазначало про те, що на час попередження та звільнення позивача з займаної посади законодавством, що регулює таке звільнення, не передбачалося врахування переважного права на залишення на роботі при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, а також застосування частини другої статті 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Приписи статей 87 та 41 Закону № 889-VІІІ були чинними, чіткими та передбачуваними.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

32. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

33. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України - у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 87 Закону № 889-VІІІ (у редакції Закону №440-ІХ від 14 січня 2020 року), частини п`ятої статті 40 (у редакції Закону №113-ІХ від 19 вересня 2019 року) та частини шостої статті 49-2 КЗпП України (у редакції Закону №378-ІХ від 12 грудня 2019 року), зокрема, щодо необхідності пропонування державному службовцеві, звільненому на підставі пункту 1 або 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», іншої вакантної посади.

34. Спірні правовідносини в цій справі склались з приводу звільнення позивача з займаної посади державної служби у зв`язку з ліквідацією державного органу.

35. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

36. Згідно з пунктами 1, 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

37. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком.

38. На виконання цієї постанови наказом Державної податкової служби України від 08 жовтня 2020 року № 556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС» наказано ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком. Цим наказом затверджено список голів комісій з ліквідації територіальних органів ДПС України.

39. Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-ІХ (набрав чинності 13 лютого 2020 року) частину третю статті 87 Закону № 889-VІІІ доповнено новим абзацом наступного змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

40. Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), від 19 січня 2016 року (справа № 810/1783/13-а) неодноразово висловлював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію.

41. Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року (справа №826/25887/15) і від 17 липня 2019 року (справа №820/2932/16).

42. З огляду на викладене та враховуючи зміст постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 у контексті положень статті 104 цивільного кодексу України, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що на підставі цього розпорядчого акту фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація територіального органу ДПС України ГУ ДПС в Одеській області як юридичної особи публічного права.

43. Наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227, утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України Головне управління ДПС в Одеській області.

44. Відповідно до Положення про Головне управління ДПС в Одеській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12 листопада 2020 року № 643, управління є територіальним органом, утвореним на праві відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС в Одеській області ().

45. Наказом Державної податкової служби України від 24 грудня 2020 року № 755 розпочато з 01 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893.

46. Виходячи з наведеного, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій, мотивовано зазначили про обов`язок відповідача дотримуватися у спірній ситуації процедури припинення державної служби, встановленої для реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ).

47. З метою визначення норм права, які на момент виникнення спірних правовідносин підлягали застосуванню до процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу, слід провести ретроспективний та системний аналіз відповідних положень Закону № 889-VІІІ у взаємозв`язку з нормами КЗпП України.

48. У первинній редакції, чинній до 25 вересня 2019 року, пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ передбачав, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

49. При цьому частиною третьою статті 87 Закону № 889-VІІІ у її первинній редакції було унормовано, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю (абзац перший). Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (абзац другий).

50. Підпунктом 53 пункту 6 розділу I Закону № 117-ІХ, що набрав чинності з 25 вересня 2019 року та діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до статті 87 Закону № 889-VІІІ були внесені зміни, які, зокрема, встановлювали такі підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення:

скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої);

ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої).

51. Цим законом були також виключені положення абзаців першого і другого частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ, які стосувалися застосування законодавства про працю та допускали звільнення з підстави реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.

52. За приписами частин другої і третьої статті 5 Закону № 889-VІІІ відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

53. Усталеною є також судова практика застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, з приводу яких виник спір.

54. Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) регламентована положеннями частини другої статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи, до яких можна віднести обов`язок роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та вчинити дії щодо працевлаштування працівника, в тому числі з урахуванням переважного права на залишення на роботі, а також заборону на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності або відпустки, крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

55. Законом № 117-ІХ статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

56. Своєю чергою ретроспективний аналіз положень Закону № 889-VІІІ, зроблений Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 листопада 2021 року у справі № 480/4055/20 та від 09 червня 2022 року у справі № 400/1781/21, дає підстави для висновку, що стаття 87 цього Закону до набрання чинності Законом № 117-ІХ (до 25 вересня 2019 року) визначала як підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), так і особливості її застосування (у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) поряд із прямою вказівкою на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю.

57. Після внесених Законом № 117-ІХ змін до статті 87 Закону № 889-VІІІ підстава звільнення державних службовців, раніше визначена пунктом 1 частини першої цієї статті, була розділена окремо на випадки скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої) та ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини першої). У частині процедури звільнення з цих підстав стаття 87 Закону № 889-VІІІ містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням датою звільнення першого робочого дня останнього (частина п`ята).

58. Наступні зміни до статті 87 Закону № 889-VІІІ внесені згідно із Законами України від 14 січня 2020 року № 440-ІХ (набрав чинності 13 лютого 2020 року) та від 23 лютого 2021 року № 1285-ІХ (набрав чинності 06 березня 2021 року), якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ, зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.

59. Позивач був попереджений про наступне звільнення 16 листопада 2020 року, а оскаржуваний наказ про звільнення датований 04 березня 2021 року. Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати приписи статті 87 Закону № 889-VІІІ в редакції Закону України від 14 січня 2020 року № 440-ІХ.

60. Як встановлено судами, 16 листопада 2020 року позивача попереджено про наступне звільнення не раніше ніж через 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження, у зв`язку з ліквідацією Головного управління ДПС в Одеській області.

61. При цьому у попередженні не запропоновано будь-яку іншу рівнозначну посаду або іншу роботу. Упродовж періоду часу з дня попередження про наступне звільнення до самого звільнення позивачу не пропонувалися вакантні посади для переведення.

62. Вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VІІІ слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

63. Аналогічна правова позиція щодо розуміння/тлумачення частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ, у редакції, яка діяла станом на момент початку процедури звільнення позивача у цій справі, міститься у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20, від 08 грудня 2021 року у справі №380/3646/20, від 09 червня 2022 року у справі № 300/891/20, яка підлягає врахуванню у цьому касаційному провадженні.

64. Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VІІІ.

65. Отже, аналізуючи положення Закону № 889-VІІІ, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, на думку колегії суддів, суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі, це є його правом, а не обов`язком.

66. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин в цій частині положень КЗпП України, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до профільного Закону, шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати такий обов`язок.

67. Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що враховуючи ліквідацію Головного управління ДПС в Одеській області з одночасним створенням іншого органу, який виконує його повноваження (завдання), обов`язок щодо працевлаштування (пропозиції про працевлаштування згідно статті 49-2 КЗпП України) працівників ліквідованого управління поширюється не лише на цей орган, а й на новостворений, оскільки роботодавцем у такому випадку є держава, а не окрема установа, що діє від імені держави, є помилковим з огляду на законодавче врегулювання спірних правовідносин.

68. Також і посилання позивача щодо безпідставності залишення поза увагою того, що у листі Головного управління ДПС в Одеській області від 04 березня 2021 року №5702/5/15-32-11-02-07 не зазначено жодного обґрунтування відмови у запропонуванні йому посад для подальшого проходження державної служби, що свідчить про протиправність такої відмови.

69. Відтак, в обсязі встановлених фактичних обставин справи, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, Верховний Суд дійшов висновку про дотримання відповідачем встановленої законодавством процедури при вирішенні питання щодо звільнення позивача.

70. Колегія суддів зауважує, що після відкриття провадження за вказаною касаційною скаргою Верховним Судом було сформовано правові висновки щодо застосування положень частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції Закону № 440-ІХ), зокрема, у постановах від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20, від 08 грудня 2021 року у справі №380/3646/20, від 09 червня 2022 року у справі № 300/891/20, які підлягають врахуванню у цьому касаційному провадженні.

71. Також слід звернути увагу, що у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №400/2034/21, від 09 червня 2022 року у справі № 400/1781/21, від 07 липня 2022 року у справі №580/191/21 висловлено правову позицію щодо звільнення державних службовців у разі реорганізації державного органу - територіального органу Державної податкової служби та застосування у спірних випадках положень статті 87 Закону № 889-VIII.

72. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

73. Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

74. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

75. Щодо прохання позивача у касаційній скарзі стягнути солідарно з відповідачів витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 14 000 грн, понесені у зв`язку з поданням та розглядом адміністративного позову у суді першої інстанції, а також у розмірі 10 000 грн у зв`язку з поданням та розглядом апеляційної скарги, слід зазначити таке.

76. Позивачем були заявлені клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. У той же час суди попередніх інстанцій питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не вирішили.

77. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

78. Таким чином заява про відшкодування витрат на правничу допомогу може бути подана у порядку статті 252 КАС України до судів першої та апеляційної інстанцій, а не до суду касаційної інстанції в порядку перегляду судових рішень по суті позовних вимог.

79. Щодо клопотання Головного управління ДПС в Одеській області () про заміну на правонаступника Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, у цій справі, слід зазначити таке.

80. Згідно зі статтею 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

81. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно із додатком, до якого у тому числі включено Головне управління ДПС в Одеській області (). В абзаці 4 пункту 2 вказаної постанови закріплено, що права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

82. Наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року №529 утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно із додатком, до якого включено Головне управління ДПС в Одеській області.

83. 30 вересня 2020 року проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС в Одеській області () як відокремленого підрозділу юридичної особи - Державної податкової служби України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис.

84. 16 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування Головного управління ДПС в Одеській області () в процесі припинення. Станом на час розгляду справи юридична особа перебуває у стані припинення, тобто процес припинення не завершено, а тому підстави для задоволення клопотання про заміну правонаступника відсутні.

85. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 356 КАС України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) про заміну Головного управління ДПС в Одеській області () на правонаступника Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №420/5198/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду