Справа № 380/9660/21
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року

справа №380/9660/21

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Клочко Н.С.,

за участю:

представник позивача Пащинська А.І.,

представник відповідача Кухар Н.М.,

розглянув адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пашниця Торг» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень.

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пашниця торг» (місцезнаходження:79040, м.Львів, вул.Городоцька, 359, ) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ), в якому просить із урахуванням уточненої позовної заяви та збільшення позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.03.2021 року, складене на підставі Акту від 12.02.2021 №2309/13-01-07- 03/43842614 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Пашниця Торг» () з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №18904/13-01-07-02 та №18908/13-01-07-02 від 04.08.2021, винесені за наслідком акта від 14.07.2021 №14484/13-01-07-02/43842614 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Пашниця Торг» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету»;

-зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Пашниця Торг» за квітень 2021.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив про те, що факти встановлені податковим органом за результатами документальних позапланових виїзних перевірок, зафіксовані в актах перевірки від 12.02.2021 та від 14.07.2021, не відповідають фактичним обставинам справи. Господарські операції між позивачем та його контрагентами були реальними та підтверджуються первинними документами, долученими до матеріалів справи, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивач вважає, що має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у зв`язку із здійсненням господарських операцій по купівлі зернових у своїх контрагентів на території України та продажу їх відповідно до зовнішньоекономічного контракту.

Позивач вважає, що висновки податкового органу про невірне формування від`ємного значення з податку на додану вартість, зокрема його завищення, є хибними. Тому, неправомірно встановлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за відповідні періоди та відсутність права на врахування його суми при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку в банку.

З огляду на викладене оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважає протиправними, тому такі слід скасувати.

Також позивач для відновлення своїх порушених прав вважає доцільним зобов`язати відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого позивачем за квітень 2021 року.

Ухвалою від 18.06.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 07.07.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

28.07.2021 від ГУ ДПС у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач стверджує, що встановлені за результатами перевірки обставини, які свідчать про нереальність господарських операцій з придбання підприємством сільськогосподарських культур в ТзОВ «Табакко Райсінг», не дають позивачу права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від такого контрагента.

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

10.09.2021 на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, за результатами розгляду якої суд постановив ухвалу про прийняття цієї заяви до розгляду від 06.10.2021.

06.10.2021 суд отримав додаткові пояснення щодо заяви про збільшення позовних вимог.

22.11.2021 відповідач подав до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.36-41).

У період з 24.02.2022 по 16.05.2022 розгляд справи у підготовчому засіданні відкладався за клопотанням представника позивача.

Додаткові пояснення подані до суду позивачем 16.05.2022.

Ухвалою суду від 01.06.2021 суд витребував у Державного підприємства «Держреєстри України» інформацію про обсяги декларування зерна за період з 2020 року ТзОВ «Табакко Райсінг» () та ТзОВ «Зеленівка» () та інформацію щодо здійснення реєстрації складських документів на зерно та зерна, прийнятого на виконання.

Ухвалою суду від 04.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила повністю, просила у задоволення позову відмовити повністю.

Суд встановив таке.

ТзОВ «Пашниця Торг» (далі - позивач) зареєстроване як юридична особа 28.09.2020, ідентифікаційний код юридичної особи 43842614, основний вид діяльності за КВЕД: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

ГУ ДПС у Львівській області провело документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, про що складено акт з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету №2309/13-01-07-03/43842614 від 12.02.2021 (т.1 а.с.10-28).

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні у Декларації з податку на додану вартість за листопад 2020 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету (податкова декларація з ПДВ т.1 а.с.173-177), встановлено порушення:

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198; п. 200.1 п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, зокрема, позивачем завищено суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 3625291,00 грн.

На підставі акта перевірки від 12.02.2021 у зв`язку з виявленими порушеннями контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення:

- № від 09.03.2021, яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198; п. 200.1 п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення залишку від`ємного значення (рядок 21) декларації за листопад 2020 на суму 3 625 291,00грн.

Також, ГУ ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, про що складено акт №14484/13-01-07-02/43385837 від 14.07.2021(т.1 а.с.70-119).

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні у Декларації з податку на додану вартість за квітень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198; п. 200.1 п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 9 071 492,00 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198; п. 200.1 п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 4 025 290,00 грн.

На підставі акта перевірки від 14.07.2021 у зв`язку з виявленими порушеннями контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №18904/13-01-07-02 від 04.08.2021, відповідно до якого сума завищення бюджетного відшкодування становить 9071492,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 2267873,00 грн.

- №18908/13-01-07-02 від 04.08.2021, за яким сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду складає 4025290 грн.

Оскільки позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення безпідставними, протиправними та такими, що порушують його права, які можуть бути відновлені шляхом їх скасування, а також у тому числі шляхом внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість даних щодо відповідних узгоджених сум бюджетного відшкодування, заявленого позивачем за листопад 2020 та квітень 2021 року, звернувся до суду із цим позовом.

Оцінюючи спірні відносини у цій справі, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлюються ст. 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

За приписами п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України. Згідно з п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-ХIV).

Відповідно до ст. 1 цього Закону №996-ХIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі ст. 1 Закону №996-ХIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п. 201.6, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Таким чином, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Доцільно зауважити, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов залучення підрядної установи, змісту робіт, що замовляються, доцільність залучення контрагента та можливість ним виконати замовлені послуги.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 31.03.2020 у справі №820/7521/15, від 18.09.2020 у справі №816/2211/18, від 28.04.2021 у справі №160/1283/19.

В акті перевірки від 12.02.2021 (декларування від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування за листопад 2020 року) зафіксовано, що основним чинником виникнення від`ємного значення з ПДВ є авансова оплата ТзОВ «Табако Райсінг», а також придбання товару (кукурудза, ячмінь), як наслідок включено до податкового кредиту ПДВ на загальну суму 12967207,00грн., а також реалізація частини придбаного товару на експорт в Іран для AGRO BORD EOOD (Болгарія) на суму 10012928,00грн. за нульовою ставкою по ПДВ.

Згідно з актом перевірки від 13.07.2021 (декларування від`ємного значення з ПДВ у тому числі заявленого до відшкодування за квітень 2021 року) зафіксовано, що основним чинником виникнення від`ємного значення з ПДВ є документування придбання товару (пшениця, ячмінь) у ТзОВ «Табако Райсінг» та ТзОВ «Зеленівка», а також реалізація частини придбаного товару (пшениця, кукурудза) на експорт для AGRO BORD EOOD (Болгарія, Іран, Марокко) на суму 20631018,00грн. за нульовою ставкою ПДВ; декларування суми від`ємного значення, що виникло у попередніх звітних періодах.

Щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТзОВ «Табакко Райсінг» та ТзОВ «Зеленівка», то суд зазначає таке.

Між ТзОВ «Табакко Райсінг» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договори поставки продукції №ВПК 28/10/20-ПТ, №ВПП 28/10/20-ПТ, №ВПЯ 28/10/20-ПТ.

Між ТзОВ «Зеленівка» та позивачем було укладено договір поставки продукції №ВПП 3003/21-ЗП від 30.03.2021.

Умови зазначених договорів ідентичні і передбачають, що постачальник поставляє (продає) у власність покупцеві, а покупець приймає (придбає) та оплачує на умовах і протягом дії цього договору продукцію, з якісними показниками, вказаними в додатку до цього договору. Асортимент, номенклатура, кількість, якість, ціна, умови та строки поставки товару, місце прийому-передачі, строки оплати товару узгоджуються сторонами шляхом вказування їх у додатках на окремі партії товару, які поставляються згідно договору та є його невід`ємною частиною.

В ціну товару включено всі податки і збори, передбачені чинним законодавством України, в тому числі податок на додану вартість, вартість транспортування продукції до місця її передачі, а також інші витрати, якщо інше не передбачено додатком до договору. Ціна на товар встановлюється в національній валюті України і визначається у додатках до договору. Оплата вартості поставленої продукції проводиться покупцем самостійно, безготівково в національній валюті України шляхом безготівкового переказу коштів на банківський рахунок постачальника.

Факт здійснення поставки засвідчується видатковими накладними на партію товару, що виписуються сторонами і є невід`ємною частиною договору. Разом з товаром постачальник передає покупцю належним чином оформлену товарну (видаткову) накладну та товарно-транспортну накладну та/або залізничну накладну.

Як видно з актів перевірки від 12.02.2021 та від 14.07.2021 податкові і видаткові накладні зафіксовані в цих актах перевірки, їх наявність не оспорюється відповідачем.

Відповідно до умов вищевказаних договорів, право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту поставки товару або його частини останньому. Факт здійснення поставки засвідчується видатковими накладними на партію товару, які підписуються соронами та є невід`ємною частиною цього Договору.

Оскільки видаткова накладна використовується для обліку товарно-матеріальних цінностей та є документом первинного обліку відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1990 р. № 996-XIV, то на виконання приписів закону та договірних домовленостей між сторонами щодо поставки товару, що зафіксовані в договорах поставки, були складені видаткові накладні.

В актах перевірки зазначено, що видаткові накладні складено з певними порушеннями, а саме не вказано номера, серії та дати довіреностей на отримання товару, не представлено журналу реєстрації довіреностей, не зазначено адресу постачальника.

З огляду на це суд зазначає таке.

Недоліки оформлення первинних документів по операціях позивача з ТзОВ «Табако Райсинг» не є самостійною підставою для висновків про безпідставність включення до податкового кредиту ПДВ з вартості придбаного у цього контрагента товару за листопад 2020.

Як встановив суд, видаткові накладні в сукупності з іншими доказами, як-от: товаро-транспортні накладні, податкові накладні, договори не свідчать про формальний підхід при їх складенні.

Суд зауважує, що незначні недоліки первинних документів, чи то їх певна дефектність, за умови ймовірності визначення їх змістовного навантаження, не свідчить про їх формальність, позаяк при розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 1.380.2019.001522.

Щодо покликання відповідача в акті перевірки від 14.07.2021, що до перевірки не представлено актів прийому-передачі товару, то суд зауважує, що відповідно до умов зазначених вище договорів факт здійснення поставки підтверджується саме видатковими накладними. Відтак, згадане покликання є безпідставним.

За результатами здійснених на виконання умов договорів поставок товару сільськогосподарського походження контрагентами позивача, ТзОВ «Табако Райсінг» та ТзОВ «Зеленівка» складено податкові накладні, які зареєстровані належним чином в Єдиному реєстрі податкових накладних. Копії податкових накладних та квитанції, що підтверджують їх реєстрацію, долучено до матеріалів справи.

Суд ураховує, що саме на етапі реєстрації податкових накладних податковий орган уповноважений досліджувати господарські операції та платників податків (постачальників) на предмет відповідності їх критеріям ризиковості.

Водночас, відповідачем не подано суду доказів того, що при реєстрації податкових накладних податковим органом було віднесено вказані в них господарські операції чи контрагентів позивача до категорії ризикових.

Також податковий орган вважає, що господарські опрації між позивачем та ТзОВ «Табако Райсінг» та ТзОВ «Зеленівка» мають ознаки нереальних та покликається на те, що в товарно-транспортних накладних зазначено вантажовідправником ТзОВ «Табако Райсінг», пункт навантаження: Полтавська область, м. Полтава, вул. М. Бірюзова, буд.43А; пункт розвантаження: ТзОВ «Євт Грейн», м.Миколаїв, вул. Айвазовського, буд.14, а також вантажовідправником вказано ТзОВ «Зеленівка», пункт навантаження: Миколаївська область, Снігурівський р-н, с. Галаганівка; пункт розвантаження: ТзОВ «МСП Ніка-Тера» ММТП, м.Миколаїв, вул. Айвазовського, буд.23, ТзОВ «Аскет Шиппінг» м. Миколаїв, вул.. Айвазовського, буд. 13/8.

Так, як зазначено в акті перевірки, ТзОВ «Євт Грейн» надавало в листопаді 2020 ТзОВ «Пашниця Торг» послуги з митного оформлення декларацій на експорт.

ТзОВ «Пашниця Торг», як вважає відповідач, не надано до перевірки документів щодо оренди зерноскладів для зберігання зерна у Полтавській та у Миколаївській областях, документів на транспортування зерна до пункту навантаження: Полтавська область, м. Полтава, вул. М. Бірюзова, буд.43А.

Відповідач також заявляє, що ТзОВ «Табако Райсніг» не отримувало послуг оренди складських приміщень та послуг зберігання зерна на території Полтавської та Миколаївської області.

Зазначене, на думку відповідача, дає підстави для висновку про те, що господарські операції фактично не здійснювалися.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки набуття суб`єктом господарювання в оренду або інше користування певних засобів/послуг для використання у господарській діяльності не обмежено колом суб`єктів-платників податку на додану вартість, відтак інформація про таких може бути відсутня у податкового органу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 1.380.2019.001522.

Також, відповідно до п. 1.2. Договорів поставки, укладених між ТзОВ «Тобакко райсінг» (Постачальник) та ТзОВ «Пашниця торг» ( Покупець), а також п.1.2. Договору між ТзОВ «Зеленівка» (Постачальник) та ТзОВ «Пашниця торг» ( Покупець) у ціну товару включено всі податки і збори, передбачені чинним законодавством України, в тому числі податок на додану вартість, а також вартість транспортування продукції до місця її передачі та інші витрати, якщо інше не передбачено Додатком до Договору.

Таким чином, умови згаданих Договорів поставки, укладених між позивачем та ТзОВ «Табако Райсінг» та з ТзОВ «Зеленівка» передбачають, що відповідальним за транспортування, складування товару та інші витрати є контрагенти позивача.

Відтак, позивач, згідно з умовами господарських договорів, не несе відповідальність за складування товару, рівно ж як і не зобов`язаний позивач контролювати договірні відносини своїх контрагентів щодо оренди складів та транспортування придбаного товару.

Також констатація відповідачем факту того, що позивач з порушенням оформив товарно-транспортні накладні, а також не надав товарно-транспортну накладну, оформлену на перевезення вантажу ТзОВ «Зеленівка» є безпідставною і з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

Відповідно до пункту 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів, оформлення її з неточностями не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, тим більше, коли перевізником, вантажовідправником та замовником у договірних відносинах був контрагент позивача, відтак саме на нього, а не на позивача, покладено функції оформленням товарно-транспортної накладної.

При цьому суд застосовує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 803/1684/17, від 21.01.2021 у справі справа №813/2204/17, від 24.05.2019 у справі №826/7423/16 у яких зазначено, що транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.

Висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства, окрім зазначеного, грунтуються і на тому, що до перевірки не було надано паспортів якості, сертифікатів походження придбаної продукції, зазначаючи, що їх відсутність не дає можливості підтвердити виробника продукції по ланцюгу постачання.

Такі аргументи відповідача є безпідставними, оскільки ненадання позивачем до перевірки паспортів якості, сертифікатів походження придбаної продукції не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, відтак не є самостійною підставою для висновку про нереальність господарських операцій.

Слід також зазначити, що сертифікат відповідності (якості) на товар не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, тому відсутність такого сертифікату сама по собі не може свідчити про відсутність господарської операції. Така правова позивція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі № 826/9061/17; від 12.03.2021 у справі №200/6316/19-а.

Відповідач зробив також висновок про придбання контрагентом позивача, ТзОВ «Табако Райсінг» та ТзОВ «Зеленівка» зернових культур у ризикових підприємств-постачальників, відтак по ланцюгу постачання неможливо встановити джерело походження товару.

Такі висновки суд вважає безпідставними, оскільки непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Таку правову позицію неодноразово викладав Верховний Суд у своїх постановах від 02.04.2019 року у справі № 826/6245/18; від 20.08.2020 у справі №380/10381/20.

Також норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2021 року по справі №826/5762/15.

Тому помилковими є доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача по ланцюгу постачання достатньої кількості основних засобів та ресурсів, оскільки це не може бути підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Також платник податків не зобов`язаний під час придбання товару встановлювати у контрагента його походження, а тому не має нести за це відповідальність.

Суд також зауважує, що ТОВ «Пашниця торг» було укладено контракт з Agro Bord Eood № GSC-28/10/20-SP від 28.10.2020 року про продаж зернових культур в кількості та по ціні, що обумовлені в підписаних сторонами Специфікаціях до такого контракту.

Експорт придбаного позивачем у ТзОВ «Табако Райсінг» товару (ячменю, пшениці, кукурудзи) за договорами поставки від 28.10.2020, підтверджуться вантажно-митними деклараціями.

Окрмі того, позивачем з метою здійснення експортних операцій було укладено договори доручення з метою здійснення декларування вантажів з ТзОВ «Євт Грейн», ТзОВ «Ніка Транс Логістика», Компанія «Транско», виконання яких підтверджується складеними вантажно-митними деклараціями, актами наданих послуг. Зазначене свідчить про використання придбаного позивачем товару у власній господарській діяльності.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що відповідач жодним чином не стверджує про невірність здійснених розрахунків податкового кредиту у Деклараціях, а у наслідку, розрахунку від`ємного значення з податку на додану вартість, помилки (описки) у Декларації, а лише не погоджується з сформованим позивачем податковим кредитом внаслідок, з його позиції, нереальних та сумнівних господарських операцій позивача з його контрагентами.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів відсутності у позивача права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у періодах, що перевірялися

Таким чином, суд стверджує про наявність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Львівській області.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідолень-рішень.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТзОВ «Пашниця Торг» за квітень 2021 року, суд зазначає таке.

Згідно з п. 200.1, пп.пп. «б» - «в» п. 200.4 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до підп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений у ст. 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.п. 200.7 та 200.10 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з підп. «ґ» п. 200.12 ст. 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку (абз. 6, 8 п. 200.12 ст.200 ПК України).

Пунктом 200.12 ст. 200 ПК України визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (п. 200.13 ст. 200 ПК України).

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 200.15 ст. 200 ПК України, у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 року №26 встановлено, що формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства (п. 3 Порядку).

Відповідно до п. 4 Порядку орган ДФС вносить до Реєстру певні дані: дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання); - суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; - дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); дату складення та вручення платнику податку акта перевірки; - дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС; - дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується; - дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження; - суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Згідно з п. 6 Порядку повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру.

Отже, Реєстри заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість передбачають його інформаційне наповнення, зокрема, внесення інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику податків.

При цьому, передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про її узгодження.

Суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгоджених сум бюджетного відшкодування належних позивачу, задля забезпечення доступу органу, що здійснює казначейське обслуговування для подальшого її виконання.

Таким чином, метою відновлення прав позивача в повному обсязі позовні вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, позивачем за квітень 2021 року у відповідних розмірах, підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Пашниця торг» (місцезнаходження:79040, м.Львів, вул.Городоцька, 359, ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 43968090) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 09.03.2021 року.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №18904/13-01-07-02 та №18908/13-01-07-02 від 04.08.2021.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Пашниця Торг» за квітень 2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 43968090) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пашниця торг» (місцезнаходження:79040, м.Львів, вул.Городоцька, 359, ) судовий збір у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн.00коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.07.2022.

Суддя Лунь З.І.