Справа № 400/4881/20
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 липня 2022 року

м. Київ

справа №400/4881/20

адміністративне провадження № К/990/17728/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу представника Дяченка Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року у справі №400/4881/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1, в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 30 травня 2018 року;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, а в період з 01 березня 2018 року по 30 травня 2018 року не врахування абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року в сумі 93220,35 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року, а в період з 01 березня 2018 року по 30 травня 2018 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року, у задоволені позову відмовлено.

08 липня 2022 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби.

Відомостей про те, що позивач є посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України "Про запобігання корупції" суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

За таких обставин та правового врегулювання спірні правовідносини, що склались, відносяться до справ незначної складності.

У касаційній скарзі скаржник зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення для позивача.

Суд відхиляє такі доводи через їхню необґрунтованість, так як вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що питання нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 березня 2018 року по 30 травня 2018 року вже вирішено у справі №420/3241/20, судове рішення у якій набрало законної сили і ним не оскаржене. У касаційній скарзі не наведено мотивів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, а аргументи скаржника зводяться до загальних посилань на висновки Верховного Суду у подібних справах, доводів щодо порушення прав військовослужбовців під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та великої кількості подібних справ, що перебувають на розгляді у судах.

Окрім того, вирішуючи такі спори, суди надають правову оцінку в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку. Водночас мотиви скаржника зводяться до обов`язку держави вжити усіх заходів для забезпечення реалізації прав на виплату індексації грошового забезпечення та загальних висловлювань щодо порушення принципу юридичної визначеності, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини. Скаржник не зазначає новітніх, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, а лише посилається на велику кількість військовслужбовців, чиї права на виплату індексації у належному розмірі, на його думку, порушені.

Касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме щодо цієї конкретної справи, а також що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення.

Суд також не бере до уваги доводи скаржника про те, що позивач, відповідно до цього Кодексу, позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені у рішенні суду апеляційної інстанції, оскільки при розгляді саме цієї справи розглядається питання правильності встановлення базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення в період 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та щомісячної фіксованої індексації починаючи з 01 березня 2018 року, адже лише загальні посилання на такі обставини, за відсутності вмотивованих аргументів, не дають підстав для висновку, що є підстави для відкриття касаційного провадження, з посиланням на підпункт "б" частини п`ятої статті 328 КАС України.

Інші аргументи скарги зводяться до переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на відхилення Верховним Судом зазначених скаржником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Дяченка Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року у справі №400/4881/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.В. Кашпур

Судді: О.Р. Радишевська

С.А. Уханенко