Справа № 520/19749/21
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 липня 2022 року № 520/19749/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Севастьяненко К.О.

за участю: секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника відповідача - Павленко Ю.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування рішення і вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, просить суд:

- скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0/20374/2416 від 29.09.2021 року про застосування до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) штрафних санкцій у розмірі 853,34 грн. за період з 21.05.2014 до 17.06.2016, штрафу у розмірі 17188,48 грн. за період з 21.01.2015 по 22.02.2021 р. та нарахування пені у розмірі 39446,88, а всього 57448,70 грн.;

-скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.09.2021 року № Ф-10345-25 щодо сплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 23056,00 грн.;

- скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2021 року № Ф-10345-25 щодо сплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 75 267,82 грн., з яких: недоїмка - 17 776,12 грн., штраф в розмірі 18 041,85 грн. та пеня у розмірі 39446,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані податкові вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій та пені прийняті податковим органом з порушенням норм чинного податкового законодавства, оскільки недоїмка зі сплати єдиного внеску за період нарахування штрафних санкцій відсутня.

Ухвалою від 13.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні. При цьому в судовому засіданні пояснив, що зобов`язання зі сплати єдиного внеску позивачу фактично нараховані за найманих працівників.

Ухвалою від 16.12.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання, повідомлений належним чином про час дату та місце розгляду справи, не прибув. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі останнього.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області з 27.02.2004 по теперішній час як фізична особапідприємець, на спрощеній системі оподаткування 2 група.

Головним управлінням ДПС у Харківській області 09 вересня 2021 року сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-10345-25 щодо сплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 23056,00 грн.

Також, 29 вересня 2021 року податковим органом прийнято рішення № 0/20374/2416 про застосування до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) штрафних санкцій у розмірі 853,34 грн. за період з 21.05.2014 до 17.06.2016, штрафу у розмірі 17188,48 грн. за період з 21.01.2015 по 22.02.2021 та нарахування пені у розмірі 39446,88, а всього 57448,70 грн.

Крім того, Головним управлінням ДПС у Харківській області 22.11.2021 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10345-25, якою збільшено борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 75 267,82 грн., з яких: недоїмка склала 17 776,12 грн., штраф - 18 041,85 грн. та пеня - 39446,88 грн.

Як встановлено судом під час розгляду справи, борг (недоїмка) у ОСОБА_1 утворився внаслідок несплати та несвоєчасної сплати єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди нарахованої за договорами цивільно-правового характеру, допомоги у тимчасовій непрацездатності (71010000).

Вважаючи вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) та рішення про нарахування штрафних санкцій та пені протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - не консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 є страхувальником в розумінні Закону №2464 та платником єдиного внеску. Вказана обставина сторонами по справі не заперечувалася.

Відповідно до пунктів 5, 8 статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Згідно до пункту 7 статті 9 Закону №2464 єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.15 за №508/26953) (далі - Інструкція №449), сплата єдиного внеску здійснюється за місцем: обліку платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується, в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Згідно даних інтегрованої картки платника податків, за ОСОБА_1 обліковується борг внаслідок несвоєчасної сплати єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди нарахованої за договорами цивільно-правового характеру, допомоги у тимчасовій непрацездатності (71010000).

У судовому засіданні позивач пояснила, що фактично у неї дійсно існувала заборгованість зі сплати ЄСВ, станом на 31.12.2015 року, проте, вказана заборгованість була нею сплачена.

Поряд із тим, під час розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що у 2016 році контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-10345-25 від 06.01.2016 з єдиного внеску, яку направлено до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) для примусового стягнення, у зв`язку із відсутністю добровільної сплати внеску від ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) станом на 31.12.2015 року.

Згідно розрахунку вказаної вимоги, до суми недоїмки увійшла заборгованість зі сплати ЄСВ за ФОП - 18259 грн. та за найманих працівників - 7973,66 грн., всього 26233,14 грн. (а.с. 164).

Вказану недоїмку у розмірі 28926,45 грн. (26233,14 грн. боргу та виконавчий збір) фактично сплачено позивачем у примусовому порядку 26.12.2018, що підтверджується платіжною вимогою № 50182234 від 21.12.2018.

Таким чином, заборгованість з несвоєчасної сплати ЄСВ станом на 31.12.2015 року позивачем фактично погашено 26.12.2018 року.

Поряд із тим, контролюючим органом продовжувала нараховуватись заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, на вказану заборгованість нараховувались штрафні санкції та пеня.

Належних пояснень в судовому засіданні з цього приводу представником відповідача надано не було. При цьому, надано пояснення, що вказана сума зі сплати ЄСВ була відображена в інтегрованій картці платника податків лише в березні 2020 року та за весь цей період часу позивачу продовжували нараховуватися штрафні санкції та пеня.

Інших належних обґрунтувань стосовно вказаних обставин відповідачем наведено не було.

Частинами 10, 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, про помилкове незарахування 26.12.2018 року сплаченого позивачем ЄСВ.

Суд зазначає, що фактично, контролюючий орган двічі нарахував штраф, штрафні санкції та пеню за несплату (несвоєчасну сплату) єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди нарахованої за договорами цивільно-правового характеру, допомоги у тимчасовій непрацездатності за період з 21.04.2015 по 31.12.2015 року, який увійшов в період оскаржуваного рішення.

Отже, позивач фактично повторно був притягнений до відповідальності за одне й те саме порушення, чим податковий орган не дотримався положень статті 61 Конституції України. Адже відповідно до абз. першого даної статті: "Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення".

Крім того, таке подвійне притягнення до юридичної відповідальності є порушенням принципу «nonbisinindem, закріпленого у доктрині та міжнародних актах у т.ч. статті 4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав та основоположних свобод відповідно до якої: ««Нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї ж держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави».

При цьому, визначаючи сферу діі ст. 4 Протоколу N 7, слід враховувати автономне значення терміну «кримінальне обвинувачення» та керуватися трьома критеріями, широко відомими як «критерії Енгеля».

Зокрема відповідно до п. 37, п.38 Рішення ЄСПЛ «Osterlundv. Vinland» (Заява № 53197/13): «п.37. Усталена судова практика Суду виділяє три критерії широко відомі як «Критерії Енгеля» (див. «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976, Серія А № 22), які використовуються для визнання або невизнання обвинувачення кримінальним. Перший критерій: правова класифікація правопорушення відповідно до національного законодавства. Другий - сама суть правопорушення, та третій - ступінь тяжкості покарання, що може бути застосоване до особи. Другий та третій критерії є альтернативними, а не обов`язково кумулятивними. Однак це не виключає кумулятивний підхід в ситуації, коли окремий аналіз кожного критерію не дозволяє досягнути остаточного висновку щодо існування кримінального правопорушення (див. «Джуссіла проти Фінляндії [GC]» № 73053/01, §§ 30-31, ЄСПЛ 2006-XIV; та «Езех та Коннорс проти Великобританії [GC]» № 39665/98 та 40086/98, §§ 82-86, ЄСПЛ 2003).

У вищезгаданій справі «Джуссіла проти Фінляндії» суд прийняв позицію, що податкові донарахування мають ознаки кримінального правопорушення в розумінні Статті 6 Конвенції. Суд визнав, що стосовно першого критерію очевидним є факт, що податкові донарахування класифікувались не як кримінальні, а як частина фіскального режиму. Однак таке визначення не було вирішальним, важливішим був другий критерій. Суд звернув увагу, що податкові донарахування були накладені на платника податку відповідно до загальних положень, що застосовуються до платників податків взагалі. Крім того, відповідно до законодавства Фінляндії, податкові донарахування були спрямовані не на грошову компенсацію шкоди, а на покарання для запобігання здійснення повторного правопорушення. Отже, донарахування були накладені відповідно до правила, спрямованого на попередження та покарання. Таким чином, Суд вирішив, що це є ознаками кримінального характеру правопорушення. Що стосується третього критерію Енгеля, то незначний характер штрафу не виключає справу з-під дії Статті 6. Тому Стаття 6 застосовується відповідно до її положення щодо кримінальних правопорушень незалежно від незначного характеру податкового донарахування (див. «Джуссіла проти Фінляндії [GC]», §§ 37-38). Відповідно, процедури, що стосуються податкових донарахувань, є «кримінальними» і для цілей Статті 4 Протоколу № 7».

Також відповідно до п.45 цієї справи ЄСПЛ зазначає : « Суд ще раз наголошує, що метою Статті 4 Протоколу № 7 є заборонити повторність кримінального провадження, по якому вже було прийнято остаточне рішення (див. «Франц Фішер проти Австрії», № 37950/97, § 22, 29 травень 2001 р.,«Градінгер проти Австрії», 23 жовтня 1995 року, § 53, Серія A № 328; та вищезгадана справа «Сергій Золотухін проти Росії» [GC], § 107). Відповідно до Пояснювальної записки до Протоколу № 7, яка посилається на Європейську конвенцію про міжнародну дійсність кримінальних вироків, «рішення є остаточним, «якщо, відповідно до традиційного розуміння, воно набуло статусу res judicata. Це той випадок, коли воно не підлягає зміні або перегляду, тобто сторонам більше не доступні жодні звичайні засоби юридичного захисту або коли сторони вже скористались всіма такими засобами, або коли закінчився термін оскарження і при цьому сторони не скористались такими засобами». Такий підхід добре закріплений в судовій практиці Суду (див., наприклад, «Нікітін проти Росії», № 50178/99, § 37, ЄСПЛ 2004; та «Горсіяг проти Румунії» (dec.), № 70982/01, від 15 березня 2005 р.)».

Таким чином, на думку суду, в даному випадку мало місце питання повторності та порушення статті 4 Протоколу №7 до Конвенції.

Подальша своєчасна сплата ЄСВ позивачем підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями. (а.с. 121-145).

Сукупність встановлених в ході судового розгляду спору обставин дає підстави для висновку про недоведеність допущених позивачем порушень вимог Податкового кодексу України, що стали підставою для застосування відповідальності та прийняття оскарженого рішення рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0/20374/2416 від 29.09.2021 року про застосування до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) штрафних санкцій у розмірі 853,34 грн. за період з 21.05.2014 до 17.06.2016, штрафу у розмірі 17188,48 грн. за період з 21.01.2015 по 22.02.2021 р. та нарахування пені у розмірі 39446,88, а всього 57448,70 грн.

Як наслідок, за вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а тому вимога Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.09.2021 року № Ф-10345-25 щодо сплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 23056,00 грн. та вимога Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2021 року № Ф-10345-25 щодо сплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 75 267,82 грн., з яких: недоїмка - 17 776,12 грн., штраф в розмірі 18 041,85 грн. та пеня у розмірі 39446,88 грн також підлягають скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування рішення і вимог - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0/20374/2416 від 29.09.2021 року про застосування до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) штрафних санкцій у розмірі штрафу в розмірі 853,34 грн. за період з 21.05.2014 до 17.06.2016, штрафу у розмірі 17188,48 грн. за період з 21.01.2015 по 22.02.2021 р. та нарахування пені у розмірі 39446,88, а всього 57448,70 грн.

Скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.09.2021 року № Ф-10345-25 щодо сплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 23056.00 грн.

Скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2021 року № Ф-10345-25 щодо сплати ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 75 267,82 грн., з яких: недоїмка - 17 776,12 грн., штраф в розмірі 18 041,85 грн. та пеня у розмірі 39446,88 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) спалачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 27.07.2022 року.

Суддя К.О. Севастьяненко