Справа № 240/9454/22
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Житомир справа № 240/9454/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу керівника Житомирської обласної прокуратури Олександра Білошицького за №69 від 20.04.2022 про фактичне звільнення з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чина та зобов`язання Житомирської обласної прокуратури вчинити певні дії, а саме поновити його в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу із організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області або на рівнозначній посаді з 16.03.2002 року. Крім того, просить допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу із організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оспорюваним наказом було скасовано наказ про поновлення його на роботі, тобто фактично його звільнено з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чина. На думку позивача, при виданні спірного наказу грубо порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, який встановлений станом на березень 2002 року та квітень 2022 року, оскільки у нині діючому Законі України "Про прокуратуру" не передбачено такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину. Звертає увагу, що до його звільнення не було проведено службової перевірки, не відбирались письмові пояснення, вважає, що оскаржуваний наказ не відповідає принципу "належного урядування", а тому є протиправним та має бути скасовано. Також вказує, що копію спірного наказу отримав лише 11.05.2022, чим порушено ст.47 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою суду від 25.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до вимог статті 262 КАС України.

Ухвалою суду від 20.06.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

05.07.2022 відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. При цьому зазначає, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №240/19150/20 в частині його негайного виконання було прийнято наказ №8к від 19.01.2022 про поновлення на посаді ОСОБА_1 з 16.03.2002. За результатами апеляційного оскарження зазначене судове рішення було скасовано, а в позові ОСОБА_1 відмовлено, а тому на виконання рішення суду апеляційної інстанції, яке є обов`язковим до виконання, прийнято наказ №69 від 20.04.2022, яким скасовано наказ №8к від 19.01.2022. За таких обставин, вважає доводи позивача, що оспорюваним наказом його було звільнено з посади необґрунтованими, оскільки цим наказом було лише скасовано наказ про поновлення на посаді №8к від 19.01.2022, тобто відповідач діяв в межах наданих повноважень.

13.07.2022 позивач подав відповідь на відзив, в якому не погоджується із доводами відповідача та зазначає про необґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції у справі №240/19150/20.

Ухвалою суду від 14.07.2022 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи в порядку загального провадження - відмовлено.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до п.1 наказу Генерального прокурора України від 22.03.2002 року №300 к було скасовано пункт 1 наказу прокурора Житомирської області від 15.03.2002 року №43.

Пунктом 2 оскаржуваного наказу за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спец підрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу із організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області радника юстиції ОСОБА_1 наказано звільнити з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину.

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі №240/19150/20 позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано п.2 наказу Генерального прокурора України від 22 березня 2002 року №300 к про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину;

- зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спец підрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Житомирської обласної прокуратури або на рівнозначній посаді з 16 березня 2002 року, про що внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства;

- стягнуто з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2002 року по день прийняття рішення у справі у сумі 118130,86 грн. (сто вісімнадцять тисяч сто тридцять гривень вісімдесят шість копійок);

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та нарахування і виплати суми середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

19.01.2022 керівником Житомирської обласної прокуратури, керуючись ст. ст.235 Кодексу законів про працю України та ст.11 Закону України "Про прокуратуру", прийнято наказ №8к про поновлення на посаді ОСОБА_1 з 16.03.2002. Підстава - рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021, постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2022 ВП №68055695.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням у справі №240/19150/20, позивач та відповідачі подали апеляційні скарги.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

20.04.2022 керівником Житомирської обласної прокуратури, керуючись ст.11 Закону України "Про прокуратуру", прийнято наказ №69, яким скасовано наказ №8к від 19.01.2022. Підстава постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 у справі №240/19150/20.

Не погоджуючись із наказом №69 від 20.04.2022, вважаючи його протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014.

У системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура.

Обласну прокуратуру очолює керівник обласної прокуратури, керівник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, керівник Київської міської прокуратури, який має першого заступника та не більше трьох заступників (ст.10 Закону).

Згідно із ч.2 ст.11 вказаного Закону керівник обласної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судових рішень закріплений і в ст.14 КАС України, відповідно до змісту якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Крім того, відповідно до положень частини другої ст.235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з частиною п`ятою ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Як зазначалось, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №240/19150/20 було допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та нарахування і виплати суми середнього заробітку за один місяць.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, Житомирська обласна прокуратура виконала рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №240/19150/20 до набрання ним законної сили в частині його негайного виконання шляхом прийняття наказу №8к від 19.01.2022 про поновлення на посаді ОСОБА_1 з 16.03.2002.

Разом з тим, за результатами апеляційного оскарження постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили з дати її прийняття.

Суд звертає увагу, що позивача було звільнено з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину відповідно до наказу Генерального прокурора України від 22 березня 2002 року №300 к і правомірність даного наказу досліджувалась в ході розгляду справи №240/19150/20, де і встановлювались обставини звільнення позивача із займаної посади, дотримання процедури звільнення, а за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції ухвалено рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач повторно вказує на протиправність свого звільнення відповідно до наказу Генерального прокурора України від 22 березня 2002 року №300 к, наводить аргументи на спростування висновків суду апеляційної інстанції у справі №240/19150/20, тобто фактично оскаржує рішення суду апеляційної інстанції у справі №240/19150/20.

З цього приводу суд зазначає, що у разі незгоди із висновками суду, викладеними у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022, позивач може скористатись правом на її касаційне оскарження, водночас у даній справі суд не може повторно досліджувати обставини звільнення позивача із займаної посади та здійснювати переоцінку доказів, оскільки оспорюваний наказ прийнято саме на виконання вказаного судового рішення.

Суд зазначає, що із прийняттям судом апеляційної інстанції рішення про відмову у позові щодо поновлення позивача на посаді, правовідносини між сторонами спору повернулись до моменту звернення позивача із позовом до суду, а оспорюваний наказ лише відновив правове становище, яке існувало до звернення позивача до суду, а саме - звільнення позивача відбулось відповідно до наказу Генерального прокурора України від 22 березня 2002 року №300 к.

Тобто твердження позивача про те, що на підставі наказу №69 від 20.04.2022 його фактично звільнили зі служби є хибним, оскільки цей наказ прийнято на виконання судового рішення у справі №240/19150/20, яке набрало законної сили та яким вирішено по суті спір щодо звільнення зі служби, зокрема встановлено правомірність звільнення на підставі наказу Генерального прокурора України від 22 березня 2002 року №300 к, відповідно усі доводи щодо порушення процедури звільнення при прийнятті оспорюваного наказу відхиляються судом.

Також позивач зазначав, що після поновлення його на посаді, ним було подано 20.01.2022 заяву про звільнення його зі служби за власним бажанням на підставі якої було прийнято наказ №13к від 20.01.2022 про звільнення з посади за власним бажанням, а тому відповідач діяв протиправно фактично звільняючи спірним наказом вже звільненого за власним бажанням працівника.

Враховуючи, що наказ №13к від 20.01.2022 був прийнятий на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.01.2022 про звільнення його зі служби за власним бажанням, яку подано після поновлення його на посаді на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №240/19150/20, суд вважає, що після скасування даного судового рішення вказаний наказ втратив свою дію.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що після скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №240/19150/20 відпали правові підстави для поновлення на посаді ОСОБА_1 з 16.03.2002, а тому на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 у справі №240/19150/20 Житомирською обласною прокуратурою правомірно та в межах наданих повноважень прийнято наказ №69 від 20.04.2022.

Оскільки суд прийшов до висновку, що відповідно до наказу №69 від 20.04.2022 не відбулось звільнення зі служби, твердження позивача про порушення відповідачем ст.47 КЗпП України, якою передбачено обов`язок роботодавця надати наказ в день звільнення, відхиляються судом. При цьому судом встановлено, що з оспорюваним наказом позивача було ознайомлено 11.05.2022.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність свого рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 28 липня 2022 р.