Справа № 161/4843/22
Суддя: Гринь О. М.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/4843/22
Провадження № 2-а/161/163/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О. М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області (далі відповідач, УПП у Волинській області) про визнання дій протиправними.

Позов обґрунтовує тим, що 30 березня 2022 року його автомобіль Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , був незаконно вилучений працівниками поліції. У акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 30 березня 2022 року підставою вилучення його автомобіля зазначена ст. 265-2 КУпАП та Постанова КМУ №1102 від 17 грудня 2008 року. Статтею 265-2 КУпАП передбачено, що у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Позивач вказує, що його транспортний засіб не перешкоджав дорожньому руху та не створював загрозу безпеці руху, що виключає правові підстави для вилучення такого транспортного засобу та зберігання його на спеціальному майданчику. Крім того, відповідно до ст. 265-2 КУпАП транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. На переконання позивача, наведені обставини свідчать про відсутність будь-яких підстав для вилучення його транспортного засобу.

На підставі наведеного, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив визнати дії інспектора поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції Бубнюка Т. М. щодо вилучення автомобіля протиправними (а.с.11).

01 червня 2022 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що 30 березня 2022 року поліцейським роти №1 батальйону УПП у Волинській області ДПП капралом поліції Мельником Є. І. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №113377, відповідно до змісту якого позивачу інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат якого підтвердив факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння (0,98 проміле). Окрім цього, позивач здійснив зупинку транспортного засобу Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , з порушенням вимог п. 15.9 и) Правил дорожнього руху. Відповідно до наказу начальника Волинської обласної військової адміністрації № 66 від 26 березня 2022 року «Про використання транспортних засобів для потреб Збройних Сил України та інших збройних формувань» на період воєнного стану ГУНП у Волинській області надано дозвіл на вилучення транспортних засобів, керування якими здійснюється особами в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння або з ознаками наркотичного чи алкогольного сп`яніння з метою забезпечення транспортними засобами Збройних Сил України та інших збройних формувань. Враховуючи наведене, на підставі ст. 265-2 КУпАП у присутності двох свідків інспектором поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону УПП у Волинській області Бубнюком Т. М. складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 30 березня 2022 року, яким в ОСОБА_1 вилучено транспортний засіб Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 . В подальшому вказаний транспортний засіб передано на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання до ГУНП у Волинській області. На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити (а.с.16-19).

03 червня 2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.25).

Вирішуючи клопотання представника відповідача, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 257 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

За визначенням п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Аналіз зазначених положень КАС України дає підстави вважати, що прийняття рішення про призначення судового засідання з викликом (повідомленням) сторін є правом суду. Вказана норма не встановлює обов`язкового прийняття рішення про призначення судового засідання з викликом (повідомленням) сторін у разі наявності про це відповідного клопотання сторони.

Суд зауважує, що у поданому клопотанні представник відповідача не наводить вагомих аргументів, які свідчать про обґрунтовану необхідність здійснювати розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд ураховує, що відповідач у разі розгляду справи у письмовому провадженні, не буде позбавлений можливості спростувати обставини по суті справи, водночас, відповідач має право надавати свої пояснення у заявах по суті справи (відзив, заперечення) та подавати до суду будь-які інші письмові докази на спростування доводів позивача.

З наведених мотивів суд ухвалив відмовити в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

06 червня 2022 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву, в яких зазначається аналіз внесення змін до ст. 265-2 КУпАП та додаткове правове обґрунтування на підтвердження законності та правомірності дій працівників поліції щодо вилучення транспортного засобу в особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6).

30 березня 2022 року працівниками поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 113377, зі змісту якого вбачається, що водій ОСОБА_1 30 березня 2022 року о 00:02 год. в м. Луцьку по вул. Рівненська, 22, керував транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.13).

Крім того, 30 березня 2022 року інспектором поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону УПП у Волинській області Бубнюком Т. М. складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Вказаним актом підтверджується, що в 30 березня 2022 року інспектор поліції Бубнюк Т. М. в присутності двох свідків здійснив огляд та затримання належного позивачу транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 . Підставою для тимчасового затримання вказаного транспортного засобу в акті зазначено ст. 265-2 КУпАП та Постанову КМУ №1102 від 17 грудня 2008 року (а.с.5).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень та Автоматизованої системи документообігу Луцького міськрайонного суду Волинської області, в провадженні суду перебувала справа про адміністративне правопорушення №161/4179/22 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді від 14 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постанова наразі не набрала законної сили та оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

В першу чергу суд вважає за необхідним зробити свій висновок стосовно підсудності цього спору місцевому загальному суду, в порядку саме КАС України.

У пунктах 42-49 постанови Верховного Суду у справі №308/12685/14-а зазначено, що: «Главою 20 КУпАП встановлені заходи забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення та порядок і підстави їхнього застосування.

Відповідно до частини першої статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Статтею 267 КУпАП передбачено право оскарження, в тому числі до суду, заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, до яких відноситься і затримання особи.

При цьому Суд звертає увагу, що за приписами статей 18 і 171-2 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), як і приписами статей 20 і 286 КАС України (в редакції від 15 грудня 2017 року) адміністративним судам підсудні справи не лише з приводу оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а також щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, з огляду на заявлені позивачем вимоги і підстави, викладені на їх обґрунтування, предметом позову у цій справі є дії суб`єктів владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які є відмінними від дій, що входять до переліку, які враховуються адміністративним органом під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції щодо непідсудності цієї справи адміністративному суду не ґрунтується на вимогах закону.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що факт наявності/відсутності рішення (постанови) про притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на право позивача щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності».

Враховуючи вищезазначену позицію Верховного Суду, а також предмет та підстави цього позову, які стосуються оскарження позивачем дій відповідача стосовно вилучення транспортного засобу, як заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, зважаючи на те, що такі дії суб`єкта владних повноважень не входять до переліку, які враховуються адміністративним органом, в тому числі суддею місцевого загального суду, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд дійшов висновку, що вони можуть бути предметом розгляду в порядку КАС України, а тому ця справа підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області, як адміністративному.

Переходячи до суті цього спору, суд зазначає таке.

Згідно положень ч.1 ст.260 КУпАП, У випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У частині першій статті 265 КУпАП передбачено, що речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують. Вилучені орден, медаль, нагрудний знак до почесного звання СРСР, почесного звання Української РСР, Почесної Грамоти і Грамоти Президії Верховної Ради Української РСР, почесного звання України, відзнаки Президента України, нагородна зброя, після розгляду справи підлягають поверненню їх законному володільцеві, а якщо він невідомий, надсилаються відповідно до Адміністрації Президента України. Вилучені самогон та інші міцні спиртні напої домашнього вироблення, апарати для їх вироблення після розгляду справи підлягають знищенню поліцейськими.

А у частині першій статті 265-2 КУпАП (в редакції Закону України від 17 червня 2020 року №720-IX, яким виключені зміни, внесені підпунктом 9 пункту 1 розділу І Закону України від 22.11.2018 р. N 2617-VIII) передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху, або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), статтями 1225, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 1321, 2061 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

З аналізу вищенаведених положень законодавства слідує, що у ньому передбачені два різні види заходів забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення:

1) вилучення речей та документів;

2) тимчасове затримання транспортного засобу.

При цьому, позивач у всьому тексті позову, зокрема у мотивувальній та прохальній частині, а також у заяві про уточнення позовних вимог, наполягає на тому, що автомобіль у нього був саме вилучений, а не тимчасово затриманий, та просить визнати такі дії (стосовно вилучення) протиправними.

З цього приводу суд звертає увагу, що автомобіль позивача не вилучався поліцейськими, а саме тимчасово затримувався, в порядку ст.265-2 КУпАП, про що складений відповідний акт.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку суд не знаходить правових підстав для виходу за межі позовних вимог, оскільки позивач вважає, що у нього був саме вилучений автомобіль, а не тимчасово затриманий та оскаржує саме відповідні дії.

Також суд підкреслює, що сам по собі спосіб захисту у вигляді визнання протиправним діяння (дії чи бездіяльності) суб`єкту владних повноважень не є ефективним та має супроводжуватися вимогою про зобов`язання вчинити відповідні дії, чи утриматися від їх вчинення. Подібна правова позиція викладена у п.п.37-41 постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року № 826/1432/18.

В розглядуваному випадку позивач свідомо не поєднує позовну вимогу про визнання дій протиправними вимогами зобов`язального характеру, зокрема, про повернення автомобіля, оскільки не бажає сплачувати судовий збір за неї, про що вказав в заяві на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (а.с.10-11).

Подібна позиція позивача ще раз свідчить на користь того, що суд у даній адміністративній справі не вправі вийти за межі заявлених позивачем вимог, адже він категорично заперечує проти цього.

У зв`язку з вищевикладеним суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не вилучав у позивача автомобіль, а саме тимчасово затримав, не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання протиправними дій стосовно вилучення автомобіля, адже такого не було.

Додатково суд звертає увагу, що ним встановлена відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення відмітки про тимчасове затримання автомобіля, що суперечить приписам п.4 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, який затверджений постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1102. На зазначений недолік звернув увагу і суддя розглядаючи справу про адміністративне правопорушення №161/4179/22. Але, згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09 лютого 2018 року №686/5033/14-а, дана обставина не є підставою для визнання акту про огляд і затримання транспортного засобу незаконним.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що його автомобіль не заважав дорожньому руху та не створював небезпеки для нього, а тому, на його думку, були відсутні підстави для затримання транспортного засобу на підставі ст.265-2 КУпАП, оскільки з наданої фотофіксації події слідує, що автомобіль позивача знаходився безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території АЗС «WOG», що розташована за адресою м. Луцьк, вул. Рівненська, 22. Така сама адреса зазначена у акті тимчасового затримання (а.с.5, 22)

З оглянутих самостійно судом даних картографічного сервісу Google Maps підтверджується, що автомобіль позивача стояв саме у місці виїзду з АЗС за адресою: м. Луцьк, вул. Рівненська, 22 (а.с.39, 40).

Крім того, з тексту постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2022 року № 161/4179/22 слідує, що під час провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, на місці події велася відеофіксація, в тому числі місця розташування автомобіля позивача, що відповідає приписам абзацу восьмого пункту 4 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102.

Будь-яких доказів протилежного, зокрема власну фото- або відеофіксацію події, яка б спростовувала докази, надані відповідачем, позивач суду не надав.

Підпунктом «з» пункту 2 частини третьої статті 265-4 КУпАП передбачено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Оскільки автомобіль позивача знаходився безпосередньо у місці виїзду з прилеглої території, чим, в розумінні п.п. «з» п.2 ч.3 ст.265-4 КУпАП суттєво перешкоджав дорожньому руху та створював загрозу безпеці руху, зважаючи на те, що у поліцейського були підстави вважати, що позивачем вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим ним був складений відповідний протокол, а також враховуючи факт відсторонення позивача від керування автомобілем, у поліцейських були законні підстави, згідно приписів ст.265-2 КУпАП, тимчасового затримати транспортний засіб позивача шляхом доставлення його на зберігання на спеціальний майданчик (стоянку), адже іншим способом усунути перешкоду для дорожнього руху було неможливо.

Суд також відхиляє висловлені у позові доводи позивача про те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ним не вчинялося, оскільки вказане підлягає перевірці в ході розгляду суддею відповідної справи про адміністративне правопорушення і на оцінку судом застосованих поліцейським заходів забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення не впливає.

Крім того суд звертає увагу, що працівники відповідача в даному конкретному випадку діяли не тільки у порядку, визначеному КУпАП, а і на виконання наказу начальника Волинської обласної військової адміністрації від 26 березня 2022 року №66 «Про використання транспортних засобів для потреб Збройних Сил України та інших збройних формувань», яким, на підставі Законів України «Про правовий режим воєнного стану», «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, від 24 лютого 2022 року №68/2022, з метою забезпечення транспортними засобами Збройних Сил України та інших збройних формувань, наказано уповноваженим підрозділам Національної поліції в області спільно з обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки при виявленні у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння приймати в установленому законодавством порядку рішення про вилучення (відчуження) транспортного засобу для потреб Збройних Сил України та інших збройних формувань.

З аналізу вищенаведеного правового акту слідує, що ним встановлена першочерговість у примусовому відчуженні транспортних засобів, водії яких мають ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, для потреб ЗСУ та інших збройних формувань, в умовах воєнного стану. Можливість такого примусового відчуження, в тому числі у приватних осіб, передбачена ч.5 ст.41 Конституції України, Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», ст.23 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», п.3 указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 (з подальшими указами про продовження дії воєнного стану).

Компетенція поліції брати участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану передбачена у п.24 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію».

Вказаний правовий акт начальника обласної військової адміністрації є чинним та ніким не скасованим, а позивач його в установленому порядку не оскаржував.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач, в межах наданих йому повноважень на час введення на території України правового режиму воєнного стану, а також виконуючи наказ начальника обласної військової адміністрації, обгрунтовано затримав автомобіль позивача, в тому числі для забезпечення його подальшого примусового відчуження відповідно до Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивач безпосередньо не оскаржував дії відповідача стосовно тимчасового затримання транспортного засобу, а помилково вважав їх саме вилученням такого засобу, враховуючи, що сама по собі вимога про визнання діяння (дії чи бездіяльності) протиправним, без застосування зобов`язального способу захисту порушеного права не призводить до ефективного захисту порушеного права, а позиція позивача полягає в тому, що він не бажає сплачувати судовий збір за відповідну зобов`язальну вимогу, зважаючи на те, що судом була встановлена наявність законних підстав для тимчасового затримання транспортного засобу позивача, як на підставі приписів ст.265-2 КУпАП, так і на підставі наказу начальника Волинської обласної військової адміністрації від 26 березня 2022 року №66 «Про використання транспортних засобів для потреб Збройних Сил України та інших збройних формувань», суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Керуючись ст.286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачем у справі є Управління патрульної поліції у Волинській області, адреса місцезнаходження м. Луцьк, вул. Залізнична, 15, .

Повне судове рішення складено та підписано 29 липня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Олександр ГРИНЬ