Справа № 120/3846/22
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 липня 2022 р. Справа № 120/3846/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали справи ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №57 від 12.04.2022 про відмову у призначені пенсії за віком та зобов`язання зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком періоди його роботи та з 29.03.2022 призначити пенсію за віком.

Ухвалою суду від 16.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.06.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 15 років 3 місяці та 22 дні. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи внесені до трудової книжки з 01.03.2000 по 25.10.2000 та з 01.05.2001 по 30.11.2005, оскільки зазначені періоди роботи внесені до трудової книжки з порушенням вимог "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, а саме не містять назв організацій в записах про прийняття на роботу та посилання на накази про прийняття та звільнення з роботи. Також вказує, що відсутні підстави для врахування періоду навчання в Бершадській АШ ТСО України з 30.12.1999 по 22.03.2000, згідно уточнюючої довідки від 21.03.2022 №14, оскільки документ не містить інформації про присвоєння кваліфікації. Крім того, не враховано до страхового стажу позивача періоди роботи в Російській Федерації, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , а також згідно трудових договорів №ТД 26-2019 від 02.09.2019, №17-2019 від 04.09.2019 та уточнюючої довідки №264 від 02.06.2019, у зв`язку із відсутністю інформації щодо сплати страхових внесків в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Враховуючи зазначене, представник відповідача зазначає, що рішення №№57 від 12.04.2022 прийнято на підставі та у межах повноважень, встановлених законом.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 29.03.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії.

Проте, рішенням №57 від 12.04.2022 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначені пенсії.

Підставою для відмови у призначені пенсії зазначено відсутність необхідного страхового стажу, встановленого частиною 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У листі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25.04.2022 зазначено, що староховий стаж позивача становить 15 років 3 місяці та 22 дні.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи внесені до трудової книжки:

- з 01.03.2000 по 25.10.2000 (записи 29-30) та з 01.05.2001 по 30.11.2005 (записи 31-32), оскільки зазначені періоди роботи внесені до трудової книжки з порушенням вимог "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58, а саме не містять назв організацій в записах про прийняття на роботу та посилання на накази про прийняття та звільнення з роботи. Крім того зазначені періоди роботи заявника не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- періоду навчання в Бершадській АШ ТСО України з 30.12.1999 по 22.03.2000, згідно уточнюючої довідки від 21.03.2022 №14, оскільки документ не містить інформації про присвоєння кваліфікації;

- періоди роботи в Російській Федерації, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , а також згідно трудових договорів №ТД 26-2019 від 02.09.2019, №17-2019 від 04.09.2019 та уточнюючої довідки №264 від 02.06.2019, у зв`язку із відсутністю інформації щодо сплати страхових внесків в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Не погоджуючись із прийнятою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зауважує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З аналізу частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, статті 23 Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України вбачається, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Відповідно до частини 1 статті 48 КЗпП України, статті 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема щодо зайнятих посад, характеру виконуваної роботи трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно записів трудової книжки позивача, у період з 01.03.2000 по 25.10.2000 (записи 29-30) ОСОБА_2 прийнятий по договору на вирощування і реалізацію баштанних культур в Сільськогосподарський кооператив "Дружба" та з 01.05.2001 по 30.11.2005 (записи 31-32) по договору в рільничу бригаду в ТОВ "Валерія" с. Голдашівки Бершадського району Вінницька область.

Суд звертає увагу на те, що дані записи в трудовій книжці відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять дату прийому та звільнення з роботи, відбиток печаток підприємства при прийнятті та звільненні з роботи. Також дані періоди роботи позивача на зазначених підприємствах підтверджуються довідкою про нараховану та виплачену заробітну плату від 10.11.2000 №202, трудовим договором від 09.04.2003, довідкою №188 від 25.11.2003.

Також згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 01.02.2006 позивач працював на території Російської Федерації у TOB "Омега" з 01.02.2006 по 19.07.2007 на посаді експедитора;

- у ТОВ "ЕлектроМаксима Люкс" з 01.08.2007 по 02.11.2009 на посаді кладовщика;

- у ТОВ "БудСіті" з 09.11.2009 по 27.02.2012 на посаді електрозварювальника ручного зварювання;

- у ТОВ "БудКартель" з 01.03.2012 по 21.12.2013 на посаді електрогазозварювальника;

- у ТОВ "Компанія "Будстандарт" з 14.01.2014 по 25.12.2015 на посаді електрогазозварювальника;

- у ТОВ "АмікронБуд" з 15.01.2016 по 28.12.2017 на посаді елсктрогазозваорювальника;

- у ТОВ "Торгівельно-будівельна компанія "ЮніБуд" з 16.01.2018 по 26.01.2019 на посаді експедитора;

- у ТОВ "Костюмхім.Т" з 28.01.2019 по 15.03.2019 на посаді комірника.

Відповідно довідки та трудового договору №17-2019 від 04.09.2019 ТОВ "ЕнергоПостачСервіс" підтверджено період трудової діяльності та доходи позивача за 2019-2021 роки у ТОВ "ЕнергоПостачСервіс" з 04.09.2019 по 30.08.2022.

Підставою для незарахування даних періодів роботи позивача до страхового стажу позивача відповідач визначив відсутність інформації щодо сплати страхових внесків в Пенсійний фонд Російської Федерації.

З цього приводу суд зазначає, що частиною 2 статті 10 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VІ «Про зайнятість населення» визначено, що права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Основним принципом цього договору є те, що держави домовились між собою про збереження пенсійних прав громадян, які працюють на територіях цих держав. Визначальним є застосування законодавства тієї держави, де проживає особа. Ця держава несе всі витрати на пенсійне забезпечення незалежно від місця, де набутий трудовий стаж. Отже, основним принципом пенсійного забезпечення за даною Угодою є територіальний принцип, якій суттєво відрізняється від принципу інших міжнародних договорів -пропорційного принципу, коли кожна держава несе фінансову відповідальність за періоди роботи, набуті на її території.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а.

Як визначено статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Разом із тим, суд зазначає, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача додатково підтверджується архівними довідками, які містяться в матеріалах пенсійної справи, а також трудовими договорами. При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів РФ з вини позивача в суду немає.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вказані обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним рішення №57 від 12.04.2022 про відмову у призначені пенсії за віком та зобов`язання зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком періоди його роботи з 01.03.2000 по 25.10.2000 та з 01.05.2001 по 30.11.2005, та періоди роботи в Російській Федерації, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 .

Крім того, у зв`язку з прийняттям вказаного рішення, належним способом захисту прав та законних інтересів позивача є зобов`язання пенсійного органу призначити та виплачувати пенсію за віком з 29.03.2022, тобто з дня звернення за пенсією, як просить позивач.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №57 від 12.04.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який надає право для призначення мені пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" періоди роботи у Сільськогосподарському кооперативі "Дружба" с. Голдашівки Бершадського району Вінницької області з 01.03.2000 по 25.10.2000; - у ТОВ "Валерія" с. Голдашівки Бершадського району Вінницької області з 01.05.2001 по 30.11.2005; - у ТОВ "Омега" з 01.02.2006 по 19.07.2007; - у ТОВ "ЕлектроМаксима Люкс" з 01.08.2007 по 02.11.2009; - у ТОВ "БудСіті" з 09.11.2009 по 27.02.2012; - у ТОВ "БудКартель" з 01.03.2012 по 21.12.2013; -у ТОВ "Компанія "Будстандарт" з 14.01.2014 по 25.12.2015; - у ТОВ "АмікронБуд" з 15.01.2016 по 28.12.2017; - у TOB "Торгівельно-будівельна компанія "ЮніБуд" з 16.01.2018 по 26.01.2019; - у ТОВ "Костюмхім.Т" з 28.01.2019 по 15.03.2019; - у ТОВ "ЕнергоПостачСервіс" з 04.09.2019 по 30.08.2021, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з дня звернення, а саме з 29.03.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна