Справа № 160/11329/22
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши заяву Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації про забезпечення позову у справі за позовом Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: заступник начальника Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації Горб Ольга Валеріївна про визнання протиправним та скасування припису,
28 липня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації (далі - позивач) до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: заступник начальника Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації Горб Ольга Валеріївна (далі - Горб О.В., третя особа) про визнання протиправним та скасування припису, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати припис Національного агентства з питань запобігання корупції №34-02/18-22 від 11.07.2022.
Разом із позовною заявою позивачем надано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову - зупинити дію припису Національного агентства з питань запобігання корупції від №34-02/18-22 від 11.07.2022.
Суд зазначає, що згідно частин 1, 2 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Судом не встановлено підстав для необхідності виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
Вирішуючи подану заяву, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1-2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю для забезпечення позову.
Згідно з частиною 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Згідно частини 1статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства Україниможливі лише за наявності обставин, що визначені частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).
Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовано існуванням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та існуванням обставин, що ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду.
Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 6 статті 12 Закону України "Про запобігання корупції" будь-який припис Національного агентства є обов`язковим для виконання. Про результати виконання припису Національного агентства посадова особа, якій його адресовано, інформує Національне агентство упродовж десяти робочих днів з дня одержання припису.
При цьому, в разі невиконання припису НАЗК передбачена відповідальність керівника, який його отримав. Так, за невиконання припису передбачена відповідальність відповідно до статті 188 - 46 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: невиконання вимог (приписів) Національного агентства з питань запобігання корупції щодо усунення порушень законодавства про запобігання і протидію корупції, ненадання інформації, документів, а також порушення встановлених законодавством строків їх надання, надання завідомо недостовірної інформації або не у повному обсязі - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, вимога оскаржуваного припису Національного агентства з питань запобігання корупції полягає у тому, що упродовж 10 днів позивач повинен повідомити про його виконання.
Тобто, у разі не вжиття заходів забезпечення позову, посадові особи Дніпропетровської обласної військової адміністрації будуть притягнуті до відповідальності, що у сукупності ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача навіть у разі задоволення позовних вимог, адже з метою захисту та поновлення порушених прав він змушений буде звернутись з іншими позовними заявами.
Інститут забезпечення позову і є тим елементом права на судовий захист, який спрямовано на недопущення негативних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Так, в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №14 "Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ" підкреслено, що забезпеченню адміністративний позов підлягає лише за умови, якщо захист прав та інтересів осіб буде ускладнено або унеможливлено до прийняття рішення по суті позовних вимог.
В свою чергу, виходячи з аналізу поданої заяви про забезпечення позову, судом встановлено, що вказана заява про вжиття заходів забезпечення позову не спрямована на встановлення обставин справи або дослідження доказів на стадії вирішення питання про забезпечення позову, та має на меті виключно на запобігання невідворотних наслідків стосовно ефективного відновлення прав заявника та тимчасове зупинення дії акту, під час розгляду та вирішення справи судом призведе до невідворотних наслідків та порушень, а для відновлення порушених прав позивачу доведеться ініціювати судовий розгляд, спрямований на відновлення первісного стану.
Зокрема, виходячи з встановлених вище судом обставин, суд приходить до висновку, що у разі незабезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного припису, в даному випадку будуть у будь-якому випадку порушені права заявників, зокрема, у разі невиконання вимог припису у строк, визначений Законом України "Про запобігання корупції" передбачає притягнення адресата припису до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 188-46 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суд звертає увагу, що зупинення дії припису Національного агентства з питань запобігання корупції не відноситься до випадків, визначених частиною третьою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, у яких забезпечення позову не допускається. З аналізу викладених вище встановлених судом обставин, на переконання суду, невжиття заявленого позивачем заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення прав позивача в судовому порядку, за захистом якого вони звернулися до суду, оскільки невжиття заходів істотно ускладнить чи взагалі унеможливить виконання судового рішення та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Відповідно до рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнята Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, встановлює, що рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Крім того, згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
У рішенні від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.
Окрім того, з огляду на приписи чинного законодавства, судом наголошується, що у вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист якого подано позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
З іншої сторони, забезпечення позовної заяви є збереженням поточного стану речей на період до вирішення спірних правовідносин.
У контексті інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Зважаючи на імовірність настання негативних наслідків для заявників та учасників справи, збереження "статусу-кво", вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного припису на час розгляду справи є найбільш сприятливим, з точки зору співмірності, превентивним заходом, якого вимагає спір, що виник між сторонами.
Заходи забезпечення адміністративного позову про вжиття яких в заяві просять заявники відповідають предмету позову. Водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
З огляду на те, що подання позову та відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного припису, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову, враховуючи наявність зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог у даній справі, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову.
При цьому, вжиття заходів забезпечення позову у визначений судом спосіб не тягне фактичне вирішення спору по суті, оскільки наявність обґрунтованих підстав (порушення антикорупційного законодавства) для винесення оскаржуваного припису; коло осіб, яким він адресований та інше, буде судом встановлена за наслідками розгляду адміністративної справи.
Суд вважає за необхідне також акцентувати увагу на тому, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути співмірними заявленим позовним вимогам. У даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків зупинення дії оскаржуваного рішення.
Таким чином, розглянувши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд дійшов до висновку про її обґрунтованість та про необхідність зупинення дії припису Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 липня 2022 року № 34-02/18-22 до набрання законної сили рішенням у справі за позовом Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: заступник начальника Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації Горб Ольга Валеріївна про визнання протиправним та скасування припису від 11 липня 2022 року № 34-02/18-22.
Частиною 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: заступник начальника Дніпропетровської обласної державної (військової) адміністрації Горб Ольга Валеріївна про визнання протиправним та скасування припису - задовольнити.
Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Стягувач: Дніпропетровська обласна державна (військова) адміністрація (адреса: 49004, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Олександра Поля, будинок 1, ),

Боржником: Національне агентство з питань запобігання корупції (адреса: 01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28, ).

Строк пред`явлення ухвали до виконання - до 29 липня 2025 року.

Ухвала набирає чинності з 29.07.2022 року і підлягає негайному виконанню на підставі ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому законом порядку. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Г. В.Кадникова