Справа № 640/26400/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЮФ» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови від 03 липня 2021 року №UA100040/2021/00009,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «СЮФ» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), зазначаючи про протиправність картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03 липня 2021 року №UA100040/2021/00009, виданої Київською митницею.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в оскаржуваній картці відмови не наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, а саме не зазначено яким чином повинна бути заповнена графа 47 митної декларації.

На думку позивача, ТОВ «СЮФ» правомірно не заповнювало графу 47 митної декларації, у зв`язку із тим, що має місце негативна різниця між сумами митних платежів, нарахованих на продукти переробки, та сумами митних платежів, які б підлягали сплаті у разі імпорту відповідних товарів, які були вивезені за межі митної території України для переробки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови Київської митниці Держмитслужби у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03 липня 2021 року №UA100040/2021/00009.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при поданні апеляційної скарги з апелянтом заявлено вимогу про заміну сторони у справі її правонаступником, а саме Київську митницю Держмитслужби замінити на Київську митницю, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Необхідність здійснення заміни відповідача у справі обґрунтоване припиненням діяльності органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Надаючи правову оцінку клопотанню Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про заміну відповідача у справі на його правонаступника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

З приписів п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМ України від 20.10.2011 № 1074 вбачається, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30 вересня 2020 р. № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» (надалі - Постанова).

Пунктом 1 Постанови передбачено спосіб реорганізації територіальних органів Державної митної служби, зокрема, Київської митниці Держмитслужби, шляхом приєднання до Державної митної служби (створення єдиної юридичної особи).

Відповідно до пункту 2 Постанови, територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до

Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань здійснено реєстрацію Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України: ; місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 8-А.

Згідно ч. 2 ст. 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» відокремлені підрозділи центрального органу виконавчої влади утворюються без статусу юридичної особи та є органом державної влади, може мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.

Згідно наказу Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01 липня 2021року розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.

Таким чином, Київська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України розпочала свою діяльність з 01.07.2021 року.

В свою чергу, Київська митниця Держмитслужби перебуває в стані припинення, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Супроводження судових справ, де стороною виступала Київська митниця Держмитслужби здійснює Київська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України. Посадові особи юридичного управління Київської митниці, з метою самопредставництва митного органу, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Положенням про Київську митницю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 29.10.2020 № 489 передбачено, що Митниця з метою виконання повноважень делегованих Держмитслужбою, представляє свої інтереси та інтереси Держмитслужби в усіх без виключення судах (місцевих (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); апеляційних (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); Верховному Суді (Великій Палаті Верховного Суду, Касаційному адміністративному суді, Касаційному господарському суді, Касаційному цивільному суді, Касаційному кримінальному суді), з усіма відповідними правами та обов`язками наданими законодавством для учасників судового процесу (п.п. 22 п. 5, п. 4 Положення).

Отже, відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво від ліквідованих органів до новостворених органів, що є підставою для заміни сторони у справі в порядку ст. 52 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.

Відтак, Київською митницею, як відокремленоим підрозділом Державної митної служби України підтверджено наявність підстав, визначених ст. 52 КАС України, для здійснення заміни відповідача її правонаступником.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане клопотання та здійснити заміну відповідача у порядку процесуального правонаступництва з Київської митниці Держмитслужби на Київську митницю, як відокремлений підрозділь Державної митної служби України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ТОВ «СЮФ» подало до Київської митниці електронну митну декларацію від 03 липня 2021 року №UA100040/2021/319047 щодо повернення готової продукції після переробки «Вироби із золота 585 проби, ланцюжки…»; відправник-експортер Ferrari s.p.a. Arezzo, Італія. При цьому декларант не заповнив графу 47 митної декларації.

Згідно з карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100040/2021/00009 Київська митниця повідомила про відмову у прийнятті митної декларації від 03 липня 2021 року №UA100040/2021/319047, поданої 03 липня 2021 року ТОВ «СЮФ», з таких причин:

«У відповідності до 256, 257, 264, 268 Митного кодексу України митна декларація не може бути оформлена, оскільки незаповнена графа 47, так як відповідно до частини третьої статті 168 МКУ до продуктів переробки (крім зазначених у частині другій цієї статті) застосовується часткове звільнення від оподаткування митними платежами, відповідно до якого сплаті підлягає позитивна різниця між сумою митних платежів, нарахованою на продукти переробки, та сумою митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі імпорту відповідних товарів, які були вивезені за межі митної території України для переробки. Відповідно до ч. 13 ст. 286 МКУ до продуктів переробки (крім зазначених у частині другій статті 168 цього Кодексу) застосовується часткове звільнення від оподаткування ввізним митом, відповідно до якого сплаті підлягає позитивна різниця між сумою ввізного мита, нарахованою на продукти переробки, та сумою ввізного мита, яка підлягала б сплаті в разі імпорту відповідних товарів, що були вивезені за межі митної території України для переробки. Згідно пункту 206.2.3 статті 206.2 Податкового кодексу України часткове звільнення від оподаткування ПДВ застосовується до операцій із ввезення товарів, що були поміщені у митний режим переробки за межами митної території України (крім зазначених у пункті 206.2.2 цієї статті) та в межах визначеного Митним кодексом України строку повертаються на митну територію України. Сплаті підлягає позитивна різниця між сумами податку, розрахованими виходячи із бази оподаткування продуктів переробки та бази оподаткування товарів, вивезених за межі митної території України для переробки, визначеними за правилами, встановленими пунктом 190.1 статті 190 цього Кодексу. Згідно наданих до митного оформлення документів сума у графі 22 не відповідає ціновому документу, який надано виробником на виконані роботи та фактичної вартості вивезених товарів. Відповідно до глави 4 МКУ дане рішення може бути оскаржено до спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику або до судових органів».

У картці відмови відповідач роз`яснив, що для прийняття митної декларації необхідне подання нової митної декларації, заповненої з дотриманням вимог частини третьої статті 168 Митного кодексу України, статті 206 Податкового кодексу України та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651.

Відповідно до частини першої статті 264 Митного кодексу України митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з частиною другою статті 264 Митного кодексу України митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Частина п`ята статті 264 Митного кодексу України визначає, що з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації.

За правилами частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Як встановлює частина дев`ята статті 264 Митного кодексу України, митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта (частина десята статті 264 Митного кодексу України).

Відповідно до частини одинадцятої статті 264 Митного кодексу України митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Аналіз наведених норм Митного кодексу України свідчить, що відмова у прийнятті митної декларації можлива з виключних підстав: коли митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу або електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів або митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної картки відмови, подана ТОВ «СЮФ» митна декларація №UA100040/2021/319047 не може бути оформлена, оскільки не заповнена графа 47.

На думку відповідача, у межах спірних правовідносин різниця між платежами, які заявлені декларантом до винесення карти відмови та платежами, які повинні бути сплачені у зв`язку з винесенням рішення, становить 67 449,38 грн., тобто має місце позитивна різниця, яку слід зазначити у графі 47 митної декларації.

У свою чергу позивач зазначив про відсутність підстав для заповнення графи 47 митної декларації, у зв`язку із тим, що має місце негативна різниця між сумами митних платежів, нарахованих на продукти переробки, та сумами митних платежів, які б підлягали сплаті у разі імпорту відповідних товарів, які були вивезені за межі митної території України для переробки.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із різним підходом сторін до обчислення суми митних платежів, а саме: позивач розраховував різницю між сумою митних платежів, нарахованої на продукти переробки, та сумою митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі імпорту сировини, вважаючи, що митні платежі - це загальна сума мита та податку на додану вартість; відповідач обчислював окремо різницю між відповідними сумами мита та окремо різницю між відповідними сумами податку на додану вартість.

Наявні у справі докази свідчать, що ТОВ «СЮФ» (замовник) уклало із підприємством «VA-LOR S.p.A.», Італія (виконавець), зовнішньоекономічний договір №3003/2018 на переробку давальницької сировини та надання послуг по виготовленню готової продукції від 30 березня 2018 року, за умовами якого на підставі замовлення виконавець по завданню та із сировини замовника надає послуги по виготовленню готової продукції; виконавець взяв на себе зобов`язання виготовити готову продукцію із сировини замовника та зобов`язався зберігати необхідну сировину для виготовлення готової продукції та саму готову продукцію з подальшим відправленням готової продукції по узгодженню із замовником.

Позивач подав 08 червня 2021 року до митного посту «Бориспіль» Київської митниці заяву про надання дозволу на поміщення товарів у митний режим «переробки за межами митної території України». Митний орган поставив на заяві відмітку про надання дозволу

З метою митного оформлення вивезення сировини з метою переробки за межі митної території України позивач подав митну декларацією №UA100290/2021/319047 на товар «Дорогоцінний метал, золото в зливках 585 проби».

Як встановлено вище, ТОВ «СЮФ» подало до Київської митниці електронну митну декларацію від 03 липня 2021 року №UA100040/2021/319047 щодо повернення готової продукції після переробки «Вироби із золота 585 проби, ланцюжки…»; відправник-експортер Ferrari s.p.a. Arezzo, Італія, без заповнення графи 47 митної декларації.

Відповідно до частини першої статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Як визначає частина восьма статті 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться зокрема відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів; г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3-1 цього Кодексу; ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів.

Порядок митного оформлення та оподаткування продуктів переробки визначений у статті 168 Митного кодексу України.

Так, за правилами частини третьої статті 168 Митного кодексу України до продуктів переробки (крім зазначених у частині другій цієї статті) застосовується часткове звільнення від оподаткування митними платежами, відповідно до якого сплаті підлягає позитивна різниця між сумою митних платежів, нарахованою на продукти переробки, та сумою митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі імпорту відповідних товарів, які були вивезені за межі митної території України для переробки.

Згідно з пунктом 3.2 розділу І Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651 (далі по тексту - Порядок), відомості, заявлені у митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою (далі - Декларант), є відомостями, необхідними для митних цілей.

Пункт 3.5 розділу І Порядку встановлює, що необхідність заповнення певної графи митної декларації Декларантом визначається згідно з правилами заповнення граф, наведеними в розділі II цього Порядку, виходячи з напрямку переміщення, обраного митного режиму, наявності чи відсутності опису цієї графи у відповідній главі розділу II цього Порядку та наявності застережень у тексті опису цієї графи. Графа не повинна заповнюватись Декларантом, якщо умови переміщення товарів відповідають зазначеним в описі цієї графи застереженням або глава розділу II цього Порядку, що відповідає напрямку переміщення товарів, не містить опису цієї графи.

Наведені норми Митного кодексу України та Порядку вказують, що у митній декларації декларант має зазначити усі відомості, у тому числі відомості про нарахування митних платежів, згідно з правилами заповнення граф, наведеними в розділі II цього Порядку, якщо це необхідно.

У свою чергу відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку в частині заповнення графи 47 митної декларації «Нарахування платежів» ця графа заповнюється у разі сплати (необхідності застосування заходів забезпечення сплати відповідно до розділу Х Митного кодексу України) митних платежів та/або сплати за митною декларацією єдиного збору, що справляється в пунктах пропуску через державний кордон України (далі - єдиний збір), та/або сплати плати.

У графі наводяться відомості про нарахування митних платежів.

Якщо товар не є об`єктом оподаткування відповідним митним платежем, відомості про нараховування такого платежу в графі не наводяться.

При декларуванні продуктів переробки товарів за межами митної території України (із застосуванням часткового звільнення від оподаткування митними платежами), в окремих полях електронної митної декларації або електронної копії митної декларації без наведення в паперовому примірнику зазначається розрахунок позитивної різниці між сумами митних платежів, нарахованих на продукти переробки, та сумами митних платежів, які підлягали б сплаті у разі імпорту відповідних товарів, які були вивезені за межі митної території України для переробки. В графі 47 митної декларації при цьому наводяться відомості про митні платежі, що підлягають сплаті за цією митною декларацією.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та приходить до висновку, що при декларуванні продуктів переробки товарів за межами митної території України (із застосуванням часткового звільнення від оподаткування митними платежами) у графі 47 митної декларації зазначаються виключно розрахунок позитивної різниці між сумами митних платежів, нарахованих на продукти переробки, та сумами митних платежів, які підлягали б сплаті у разі імпорту відповідних товарів, які були вивезені за межі митної території України для переробки. В інакшому випадку - коли має місце негативна різниця між вказаними митним платежами, - графа 47 митної декларації не заповнюється.

Матеріалами прави встановлено, що декларант розрахував різницю між сумою митних платежів, нарахованої на продукти переробки, та сумою митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі імпорту сировини, з позиції, що митні платежі - це загальна сума мита та податку на додану вартість.

Як свідчить зміст позовної заяви, ТОВ «СЮФ» наводить такий розрахунок різниці між сумою митних платежів, нарахованої на продукти переробки, та сумою митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі імпорту сировини:

1) розрахунок суми митних платежів, нараховані на продукти переробки:

митна вартість - 24 682 586,05 грн.

митний платіж - мито: (0% - преференція 410) - 0 грн.;

митний платіж - податок на додану вартість: (20%) - 4 936 517,21 грн.

сума митних платежів (мито+податок на додану вартість): 0+4 936 517,21 грн. = 4 936 517,21 грн.

2) розрахунок суми митних платежів, нараховані на давальницьку сировину:

митна вартість - 23 867 979,58 грн.

митний платіж - мито: (2%) - 477 359,59 грн.;

митний платіж - податок на додану вартість: (20%) - 4 869 067,83 грн.

сума митних платежів (мито+податок на додану вартість): 477 359,59 грн. + 4 869 067,83 грн. = 5 346 427,42 грн.

Різниця між сумою митних платежів, нарахованою нарахованої на продукти переробки, та сумою митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі імпорту сировини, складає: - (мінус) 409 901,21 грн. (4 936 517,21 грн. - 5 346 427,42 грн.).

Відповідач у свою чергу обчислив окремо різницю між відповідними сумами мита та окремо різницю між відповідними сумами податку на додану вартість, і наводить такий розрахунок:

різниця між сумою мита: - негативна різниця - 477 359,59 грн. (0 - 477 359,59 грн.)

різниця між сумами податку на додану вартість: 67 449,38 грн. (4 936 517,21 грн.-4 869 067,83 грн.),

з урахуванням чого відповідач вважає, що у графі 47 митної декларації мала бути зазначена сума позитивної різниці між сумами податку на додану вартість у розмірі 67 449,38 грн.

Вирішуючи цю справу, колегіясуддів звертає увагу, що за визначенням пункту 27 частини першої статті 4 Митного кодексу України митні платежі складають: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно з частинами першою - третьою статті 270 Митного кодексу України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «;Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «;Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.

Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Особливості оподаткування митними платежами товарів, поміщених у відповідний митний режим, визначені у статті 286 та розділі V цього Кодексу, а також у розділах V і VI Податкового кодексу України.

Тобто, Митний кодекс України розглядає митні платежі у широкому сенсі - це не тільки мито, митні платежі включають у себе також акцизний податок та податок на додану вартість. При цьому правила оподаткування певним видом митного платежу мають свої особливості та встановлюються різними законами, зокрема правила оподаткування митом визначені Митним кодексом України, а правила оподаткування податком на додану вартість регулюються Податковим кодексом України.

Колегія суддів звертає увагу, що Митний кодекс України не ототожнює поняття «мито» і «митні платежі» та визначає окремо питання оподаткування митними платежами та окремо питання оподаткування митом в залежності від обраного митного режиму.

Отже, на думку суду, у контексті частини третьої статті 168 Митного кодексу України позитивною різницею між сумою митних платежів, нарахованою на продукти переробки, та сумою митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі імпорту відповідних товарів, які були вивезені за межі митної території України для переробки, вважається позитивна різниця саме між загальною сумою митних платежів, зокрема мита та податку на додану вартість.

Окрім зазначеного, колегія суддіав відхиляє посилання відповідача на частину тринадцяту статті 286 Митного кодексу України, згідно з якою до продуктів переробки (крім зазначених у частині другій статті 168 цього Кодексу) в частині питання звільнення від оподаткування ввізним митом та на підпункт 206.2.3 пункту 206.2 статті 206 Податкового кодексу України в частині оподаткування податком на додану вартість, оскільки вказані норми визначають особливості оподаткування окремими видами митних платежів.

При вирішенні цього спору враховує, що відповідно до частини четвертої статті 3 Митного кодексу України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств, які переміщують товари через митний кордон України, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств.

У зв`язку із викладеним приходить до висновку, що ТОВ «СЮФ» правомірно обчислювало різницю між сумою митних платежів, нарахованої на продукти переробки, та сумою митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі імпорту відповідних товарів, які були вивезені за межі митної території України для переробки, та правомірно не заповнило графу 47 у митній декларації від 03 липня 2021 року №UA100040/2021/319047.

Крім того, погоджується із доводами позивача про те, що оскаржувана картка відмови не містить вичерпних роз`яснень вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, а саме не зазначено яким чином повинна бути заповнена графа 47 митної декларації.

Таким чином, Київська митниця відмовила позивачу у прийнятті митної декларації за відсутності правових підстав, що є підставою для скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03 липня 2021 року №UA100040/2021/00009.

В частині доводів відповідача про те, що після винесення картки відмови №UA100040,/2021/00009 декларант подав митну декларацію від 04 липня 2021 року №UA100040/2021/00042 із заявленням та сплатою позитивної різниці між сумою митних платежів у розмірі 67 449,38 грн., колегія зазначає, що вказані обставини не спростовують неправомірність оскаржуваної картки відмови та не позбавляють позивача права на звернення до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першо інстанції дійшов до правильного висновку, що адміністративний позов ТОВ «СЮФ» підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль