Справа № 280/9920/21
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

26 липня 2022 року Справа № 280/9920/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., при секретарі судового засідання Келюх К.С.

за участю:

представника позивача Димитрашко Д.В.

представника відповідача Воєводіної С.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

20.10.2021 засобами системи Електронний суд до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, а саме: від 27.04.2018 № на суму 29 511,82 грн. та штрафні фінансові санкції 7377,96 грн.; від 27.04.2018 № на суму 170,00 грн.; від 27.04.2018 № на суму 354 141,97 грн. та штрафні фінансові санкції 88535,47 грн.

Позовна заява обгрунтована тим, що відповідачем було порушено процедуру проведення перевірки, а саме не виконано вимоги щодо повідомлення про проведення перевірки та позбавлено можливості позивача довести факт врегулювання заборгованості в порядку, визначеному законом. Окрім того, зазначає, що оскільки анулювання заборгованості позивача є прощенням основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, відтак положення податкового законодавства пом`якшують відповідальність платника податків та є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. Наголошує на тому, що обов`язок щодо сплати позичальником податків виникає виключно з заборгованості за основною сумою кредиту, що була анульована до закінчення строку позовної давності. В свою чергу строк позовної давності в разі направлення кредитором вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором слід обраховувати з моменту направлення вимоги банку від 30.06.2010, або з моменту звернення кредитора до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості. Оскільки рішенням суду від 04.02.2011 з позивача було стягнуто заборгованість за кредитом, то саме з 04.02.2011 слід обраховувати строк позовної давності, який спливає 05.02.2014. Так як прощення боргу відбулося 13.10.2016, тобто за межами позовної давності, а тому позичальник не повинен сплачувати борг з анульованого боргу. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 25.10.2021 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 12.11.2021 процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 25.10.2021 про залишення позовної заяви без руху, було продовжено.

Ухвалою суду від 07.12.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 29.12.2021.

Відповідач проти позову заперечив та надіслав до суду відзив на позовну заяву, де, окрім обгрунтувань відсутності підстав для задоволення позовних вимог, зазначив, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

22.12.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду. Вказана заява обгрунтована тим, що загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України. Так позовна заява ОСОБА_1 до суду надійшла 20.10.2021. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення 27.04.2018 були направлені з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку адресату та повернуті до ГУ ДПС у Запорізькій області27.05.2018 за закінченням встановленого строку зберігання. Позивачем не було виконано вимоги наказу Міністерства фінансів України від 29.09.2017 щодо обов`язку подати до контролюючого органу відомостей про зміну даних свого місця реєстрації, місцезнаходження. Згідно інформації, наданої сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відтак вважає, що податковим органом було правомірно направлено податкові повідомлення-рішення на податкову адресу платника податків, а саме на адресу місця його проживання за даними, що містяться в картотеці реєстраційного обліку Запорізького сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, а тому невиконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі на те, що документи не були належним чином йому вручені. У зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду просить позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 29.12.2021 підготовче засідання було відкладено на 07.02.2022.

Ухвалою суду від 07.02.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для подачі обгрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із вказаним позовом. В підготовчому засіданні оголошено перерву до 09.03.2022.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської федерації в Україні введений воєнний стан.

28.02.2022 тимчасово виконуючим обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду у зв`язку з загрозою життю, здоров`ю і безпеці відвідувачів суду, працівників суду та суддів був виданий наказ № 11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану», яким з розгляду були зняті всі адміністративні справи, призначені до розгляду в період з 01.03.2022 по 04.03.2022.

Наказами тимчасово виконуючого обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 №12, від 11.03.2022 №13, від 18.03.2022 №14, від 25.03.2022 №15, від 01.04.2022 №16, від 08.04.2022 №17, від 15.04.2022 №18, від 22.04.2022 №21, від 29.04.2022 №22 строк дії наказу від 28.02.2022 №11 про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану продовжений до 06.05.2022 включно. Роботу суду відновлено з 10.05.2022.

Враховуючи зазначені обставини, призначене на 09.03.2022 підготовче засідання не відбулось, та його було відкладено на 16.06.2022.

Від представник відповідача 16.05.2022 надійшли додаткові пояснення по справі, в яких відповідач, із посилання на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.01.2022 по справі № 160/11673/20, звертає увагу суду на пропуск строку звернення до суду позивачем та просить позовну заяву залишити без розгляду.

Представником позивача 16.05.2022 до суду подано заяву про усунення недоліків позовної заяви та вказано, що про існування податкових повідомлень-рішень позивач дізнався лише у травні 2022 року після ознайомлення з матеріалами справи № 280/3380/21 про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому вважає, що звернувся до суду із позовом в межах строку звернення до суду. Просить у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвалою суду від 31.05.2022 у задоволенні заяви відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 16.06.2022 підготовче засідання відкладено на 26.07.2022.

В підготовчому засіданні 26.07.2022 представник позивача просив у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Представник відповідача в підготовчому засіданні просив позовну заяву залишити без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 18.09.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 14/17-37/1306-32 на придбання об`єкту нерухомості загальною площею 43,22 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2010 у справі № 2-10590/2010 з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто суму боргу за кредитним договором № 14/17-37/1306-32 у розмірі 648636,34 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2014 по справі № 334/4726/14-ц ОСОБА_1 було виселено з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, дата формування 08.11.2021, 29.01.2018 було здійснено реєстрацію права власності на підставі договору дарування на обєкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи 13.02.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області було прийнято наказ № 429 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», згідно із яким вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи, який не є субєктом господарювання ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з доходів фізичній особі за ознакою доходу «126» у 2016 році.

Вищезгаданий наказ та повідомлення від 14.02.2018 № 114/770/14/08-01-13-05-05 було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_2 листом з повідомленням про вручення 14.02.2018 та особисто отримано ОСОБА_1 24.02.2018.

В період з 20.02.2018 по 03.03.2018 податковим органом була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з доходів фізичній особі за ознакою доходу «126» у 2016 році та за результатами перевірки складено Акт від 13.03.2018 № 179/08-01-13-05/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення: пп. «д» 164.2.17 п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військового збору за 2016 рік у сумі 29511,82 грн.; п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.п. 179.1, п.п. 179.7 ст. 179 ПКУ не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік; пп. «д» 164.2.17 п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПКУ, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 354141,87 грн.

Вказаний акт перевірки відповідачем було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_2 листом з повідомленням про вручення 14.03.2018, однак конверт було повернуто відповідачу з відміткою причини повернення.

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: від 27.04.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 36889,78 грн., з яких 29511,82 грн. за податковими зобов`язаннями та 7377,96 грн. за штрафними санкціями; від 27.04.2018 № , яким застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 170 грн.; від 27.04.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 442677,34 грн., з яких за податковими зобов`язаннями у розмірі 354141,87 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 88535,47 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення відповідачем було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_2 листом з повідомленням про вручення 27.04.2018, однак вручені позивачу не були та конверт було повернуто відповідачу з відміткою причини повернення.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст.5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Ч.1 ст.45 КАС України також передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України згідно якої у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Граматичне тлумачення вказаної статті дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, вказана норма містить приписи щодо наявності різних строків давності (як 1095 днів, так і 2555 днів) у податкових правовідносинах.

Системне тлумачення норм права, які регулюють питання обчислення строку звернення до суду в податкових спорах, висловив Верховний Суд у постанові від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18 де вказав про те, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки.

Одночасно Верховний Суд зазначив, що відступив від висновку про застосування норми права щодо строку звернення до суду в частині того, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження такий строк становить 1095 днів.

Також, Верховний Суд зробив висновок, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено лише спеціальний строк у податкових правовідносинах (строк давності), протягом якого у платника податків за загальним правилом існує право ініціювати в суді спір щодо правомірності податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

Водночас правового висновку про те, що пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено процесуальний строк звернення до суду, а так само і про те, що він становить 1095 днів, згадана постанова Верховного Суду не містить.

У розвиток наведеного правозастосування, з урахуванням змін, що відбулися в суспільних відносинах, а також практичних результатів існування тривалий час судової практики, відповідно до якої процесуальний строк звернення до суду в податкових спорах становить 1095 днів, Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 змінив попередні підходи до застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду в податкових правовідносинах та прийшов до висновку про те, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Крім того, зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (або у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з наведеним право ініціювати в судовому порядку спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, оскільки така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи.

У вказаній постанові Верховний Суд визначив помилковим твердження про те, що як за загальним правилом, так і у разі попереднього адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення строк звернення до суду становить 1095 днів відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 ПК України, оскільки ця норма права не встановлює процесуальних строків, а лише закріплює право платника податків на оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення в суді в будь-який момент після його отримання із застереженням про те, що реалізація такого права за загальним правилом стає неможливою поза строками давності, які закріплені в статті 102 ПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.04.2018 №, від 27.04.2018 № та від 27.04.2018 №. У своєму позові та в клопотанні про поновлення строку на звернення до суду представник позивача вказує, що про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач дізнався лише 26.05.2021 після того, як ознайомився з матеріалами справи № 280/3380/21 у справі за позовом ГУ ДПС у Запорізькій області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу. Правом адміністративного оскарження таких рішень позивач не скористався.

В чергу відповідачем у заяві про залишення позову без розгляду, в одне із обгрунтувань підстав для залишення позовної заяви без розгляду, зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені поштою з повідомленням про вручення 27.04.2018 та повернуті ГУ ДПС у Запорізькій області 27.05.2018 за закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно з вимогами статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абзац шостий пункту 42.4).

У відповідності до висновків Верховного Суду, зазначених у постановах від 9 жовтня 2018 року у справі №820/1864/17, від 18 липня 2019 року у справі №0440/5993/18 добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

У постанові від 6 серпня 2019 року у справі №520/8681/18 Верховний Суд зазначив, що чинним ПК України передбачено альтернативні шляхи направлення документів платнику податків податковим органом, а саме: або засобами електронного зв`язку, або засобами поштового зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику. При цьому, наведені вище правові норми не містять обов`язку для контролюючого органу щодо послідовного використання наведених засобів надіслання документів платнику з метою використання усіх можливих.

До того ж, у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 640/8096/19 Верховний Суд виходив з того, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Таким чином, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про направлення податкових повідомлень-рішень є встановлення дати, з якої такі рішення вважаються врученими.

У той же час, відповідно до абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 ПК України такою є дата, зазначена поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ст. 42 ПК України).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті. (п. 86.4 ст. 86 ПК України).

Згідно п. 58.3 ст. 58 ПК України, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22 січня 2016 за № 124/28254 (далі Порядок № 1204).

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Порядку, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що податкове повідомлення-рішення має бути надіслане за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги податкове законодавство не містить.

Крім цього, відповідно до п 45.1. ст. 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі Положення).

Згідно п. 1 Розділу ІІ Положення, усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.

Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.

Проаналізувавши вищенаведену норму, суд дійшов висновку, що фізичні особи, зобов`язані подавати до контролюючого органу відомості про зміну своєї податкової адреси.

Судом встановлено, що згідно інформації, наданої сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області відповідачу, встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Також при дослідженні долученої до позовної заяви копії паспорту судом встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Разом з тим, жодні зміни щодо своєї адреси, ОСОБА_1 до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків не внесено, оскільки останнім не подано заяви за формою 5ДР.

Як було уже зазначено вище, наказ ГУ ДФС у Запорізькій області № 429 від 13.02.2018 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» та повідомлення від 14.02.2018 № 114/770/14/08-01-13-05-05 було направлено на адресу позивача: АДРЕСА_2 листом з повідомленням про вручення 14.02.2018 та особисто отримано ОСОБА_1 24.02.2018, що, на думку суду, спростовує твердження представника позивача про те, що ОСОБА_1 було невідомо про факт проведення перевірки відповідачем стосовно нього.

Відтак, наведене свідчить про надіслання контролюючим органом на адресу ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень від 27.04.2018 №, від 27.04.2018 № та від 27.04.2018 № у порядку встановленому законом.

Суд зауважує, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує контролюючий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкового повідомлення-рішення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.

Крім того, в силу вимог пункту 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 05 березня 2009 року № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

У даному випадку, строк зберігання поштового відправлення один місяць дає можливість особі, якій надійшло поштове відправлення вжити заходів, у тому разі, якщо ОСОБА_1 зареєстрований за адресою місця проживання, для його отримання у відділенні поштового зв`язку та ознайомлення з ним.

Суд звертає увагу, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Однак, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що контролюючим органом надіслано вказані документи в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи.

Натомість, ОСОБА_1 , на думку суду, не спростовано доводи податкового органу, стосовно надіслання наведених вище документів в порядку встановленому законом.

Отже, що у даній спірній ситуації виникнення права на оскарження платником податків податкового повідомлення-рішення виникає з дня, зазначеного поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У цій справі це 27.05.2018 - день, коли оскаржувані рішення повернуті ГУ ДПС у Запорізькій області за закінченням встановленого строку зберігання.

Водночас до суду позивач звернулася 20.10.2021, більше як через 3 роки від дня повернення ГУ ДПС у Запорізькій області оскаржуваних рішень, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, на підставі п.8 ч. 1 ст. 240 КАС України, ч.3, та ч.4 ст. 123 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.123, 240, 241, 248, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено 01.08.2022.

Суддя А.В. Сіпака