Справа № 580/2703/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року справа № 580/2703/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

24.06.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправними дій щодо обчислення/перерахунку пенсії з 01.12.2019 з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність;

визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати перерахованої за період 2019-2022 роки пенсії;

зобов`язання здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 06.10.2021 №22/6-6008у без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше проведених виплат;

зобов`язання здійснити з 01.12.2019 нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Додатково просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання начальника відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування зазначив, що відповідач після перерахунку з 01.12.2019 пенсії позивачу обмежив її загальний розмір 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Вважає, що такі обмеження не відповідають вимогам закону. Вважає, що також набув права на нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Ухвалою суду від 29.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачу строк, тривалістю 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Вказану ухвалу сторони отримали 29.06.2022, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

15.07.2022 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Стверджує, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 у справі №580/4822/21 провів перерахунок пенсії позивача із грошового забезпечення 16844,07грн згідно з довідкою від 23.06.2021 №33/44/1-Л-617/08-1637. Зобов`язань виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром рішенням суду на відповідача не покладено. Надалі на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі №580/10449/21 провів перерахунок пенсії позивача із грошового забезпечення 17731,16грн згідно з довідкою від 06.10.2021 №22/6-6008у. Оскільки після перерахунку на виконання судового рішення №580/4822/21 розмір пенсії позивача збільшився до максимального (окрім періоду з 01.07.2021 до 28.02.2021), після перерахунку на виконання судового рішення №580/10449/21 він не змінився (крім зазначеного періоду). Загальний розмір пенсії позивача після перерахунку з 01.12.2019 до 14.01.2020 становив 16380,00грн, з 17.05.2021 17690,00грн, з 01.07.2021 18540,00грн, з 01.12.2021 19340,00 грн. Вказує, що за правилами статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного вище Закону передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності вказаним Законом, а саме до 01.10.2011. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того часу, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії. Вказана норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до того моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків. Просив врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19. Щодо здійснення з 01.12.2019 нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів зазначив. На виконання вказаних вище судових рішень здійснив перерахунки пенсії позивачу та нарахував заборгованість. Виплата заборгованості з перерахованої пенсії позивачу здійсниться в порядку черговості надходження рішень судів до відповідача та в межах коштів, виділених з Державного бюджету для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Стверджує, що не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації. Тому нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів є передчасною. Вважає, що підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відсутні.

21.07.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просив відхилити доводи, аргументи, докази відзиву відповідача та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Стверджує, що в розрахунках відповідача на доплату (виплату, утримання) пенсії позивачу зазначено, що йому фактично виплачено з липня 2021 року до листопада 2021 року щомісячно 18015,28грн, з грудня до лютого 2022 року щомісячно - 18047,28грн (всього:90076,40 + 54141,84 = 144218,24грн), що є недостовірною інформацією, оскільки розмір його пенсії в зазначені періоди становив від 9733,50 грн до 11923,38грн, що підтверджується роздруківкою ПАТ «Ощадбанк» про зарахування пенсії. Вважає такі дії відповідача службовим підробленням. Відповідач всупереч рішенню суду у справі №580/10449/21 провів перерахунок пенсії не з 01.12.2019, а з липня 2021 року. Просив врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 та від 17.02.2022 у справі №640/11168/20 щодо відсутності підстав для обмеження пенсії максимальним розміром. Зазначив, що твердження відповідача про виконання рішення суду у справі №580/10449/21 спростовуються листом державної виконавчої служби від 12.07.2022 №9664, доданою до нього постановою про закінчення виконавчого провадження №68855787 та повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 12.07.2022 №9661. Відповідач визнав свою вину у невиконанні вказаного вище судового рішення. Тому у позивача наявні підстави вважати, що рішення суду у цій справі також не буде виконане.

22.07.2022 від позивача до суду надійшло пояснення. Вважає, що несвоєчасне нарахування сум пенсії, що встановлені судовими рішеннями відбулося з вини відповідача. Тому має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Всі подані сторонами документи долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з посвідченням від 27.04.2009 серії НОМЕР_2 позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни.

Згідно з протоколом від 24.05.2021 в пенсійній справі № (МВС) позивачу з призначено пенсію з інвалідності. Основний розмір пенсії 80% грошового забезпечення.

Із даних автоматизованої системи «Діловодство» та Єдиного Державного реєстру судових рішень суд встановив, що на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №580/4822/21. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року в адміністративній справі №580/4822/21, яке набрало законної сили 21.02.2022, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано рішення відповідача від 07.07.2021 про відмову у перерахунку пенсії позивачу, відповідно до ст.ст. 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 23.06.2021 №33/44/1-Л-617/08-1637. Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок з 01.12.2019 пенсії позивачу на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 23.06.2021 №33/44/1-Л-617/08-1637, з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення відповідно до ст.ст. 43,51,63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.12.2019.

Відповідач на виконання вказаного вище рішення суду провів з 01.12.2019, 17.05.2021, 01.07.2021, 01.12.2021, 01.03.2022 та з 01.06.2022 перерахунки пенсії позивача враховуючи наступні складові: посадовий оклад 3000,00грн, оклад за військове звання 2000,00 грн, процентна надбавка за вислугу років (35%) 1750,00 грн, середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення 10094,07грн, у т.ч. надбавка за умови режимних обмежень допуск Ф 2 15%, надбавка за специфічні умови проходження служби, премія 49,95% (усього 16844,07грн).

Згідно з розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії в пенсійній справі № позивача за період з травня 2021 року до травня 2022 року виплаті підлягає нарахована пенсія в сумі 92276,86 грн.

У подальшому між позивачем та відповідачем вирішений спір в адміністративній справі №580/10449/21. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року в адміністративній справі, яке набрало законної сили 25.03.2022, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано рішення відповідача від 17.11.2021 про відмову у перерахунку пенсії позивачу, відповідно до ст.ст. 43,51,63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 06.10.2021 №22/6-6008у. Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок з 01.12.2019 пенсії позивачу на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 06.10.2021 №22/6-6008у, з урахуванням основних, додаткових видів грошового забезпечення та індексації відповідно до ст.ст. 43,51,63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.12.2019.

На виконання вказаного вище рішення суду відповідач провів з 01.12.2019, 17.05.2021, 01.07.2021, 01.12.2021, 01.03.2022 та з 01.06.2022 перерахунки пенсії позивача враховуючи наступні складові: посадовий оклад 3000,00грн, оклад за військове звання 2000,00 грн, процентна надбавка за вислугу років (35%) 1750,00 грн, середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення 10981,16грн, у т.ч. надбавка за умови режимних обмежень допуск Ф 2 15%, премія 49,95% (усього 17731,16грн).

Згідно з розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії в пенсійній справі № позивача за період з липня 2021 року до лютого 2022 року виплаті підлягає нарахована пенсія в сумі 5284,84 грн.

06.04.2022 позивач звернувся заявою до відповідача, в якій просив виконати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 у справі №580/10499/21.

Листом від 13.05.2022 відповідач повідомив. На виконання рішення суду від 10.09.2021 в адміністративній справі №580/4822/21 позивачу проведено перерахунок пенсії із грошового забезпечення 16844,07 грн згідно з довідкою від 23.06.2021 №33/44/1 -Л-617/08-1637. Відповідно до законів України про Державний бюджет України на 2019, 2020, 2021, 2022 роки прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01.12.2019 встановлено в розмірі 1638,00грн, з 01.07.2020 - 1712,00 грн, з 01.12.2020 - 1769,00 грн, з 01.07.2021 - 1854,00 грн, з 01.12.2021 - 1934,00 грн. Загальний розмір пенсії після перерахунку з 01.12.2019 до 14.01.2020 становив 16380,00 грн, з 17.05.2021 - 17690,00 грн, з 01.07.2021 - 18015,28 грн, з 01.12.2021 - 18047,28 грн, з 01.03.2022 становить 19340,00 грн. Пенсію у перерахованому розмірі 19340,00 грн позивач отримує з червня 2022 року. Доплата пенсії за періоди з 01.12.2019 до 14.01.2020, з 17.05.2021 до 31.05.2022 становить 103375,78 грн. На виконання рішення суду від 22.02.2022 в адміністративній справі №580/10449/21 позивачу проведено перерахунок пенсії із грошового забезпечення 17731,16 грн згідно з довідкою від 06.10.2021 № 22 6-6008У. Оскільки після перерахунку на виконання судового рішення №580/4822/21 розмір пенсії позивача збільшився до максимального (окрім періоду з 01.07.2021 до 28.02.2021), після перерахунку на виконання судового рішення №580/10449/21 він не змінився (окрім зазначеного періоду). Отже, загальний розмір пенсії позивача після перерахунку з 01.12.2019 до 14.01.2020 становив 16380,00 грн, з 17.05.2021 - 17690,00 грн, з 01.07.2021 - 18540,00 грн, з 01.12.2021 - 19340,00 грн. Доплата пенсії за період з 01.07.2021 до 28.02.2021 становить 5284,84 грн. Щодо виплати доплат пенсії (103375,78 грн, 5284,84 грн) повідомив, що, таку виплату, нарахованих на виконання рішень суду від 10.09.2021 у справі № 580/4822/21, від 22.02.2022 у справі №580/10449/21, буде здійснено за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Щодо строків звернення до суду з позовом та врахування висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, на які посилається відповідач, не підлягають врахуванню до спірних правовідносин, оскільки обставини справ та предмети не є подібними та стосувалися пропуску строку звернення до суду із позовами:

у справі №240/12017/19 щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу заборгованості з державної пенсії у розмірі 10 (десяти) мінімальних пенсій за віком та з додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 до 02.08.2014 згідно із статтями 50, 54 Закону України від 28.02.91 N 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

у справі №510/1286/16-а щодо зобов`язання Управління ПФУ здійснити позивачу перерахунок пенсії, як державному службовцю з дати її призначення - 17 липня 2009 року на виконання статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу" з урахуванням середньомісячної суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних та ювілейних свят й інших виплат за 24 календарних місяці.

Оскільки перерахунки пенсії позивача відповідач здійснив 06.05.2022, звернення позивачем у червні 2022 року до суду здійснене з дотриманням вимог ст.122 КАС України.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій щодо обчислення/перерахунку пенсії з 01.12.2019 з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше проведених виплат.

Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає мови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (далі Закон №2262-ХІІ).

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 63 Закону №2262-ХІІ визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій. На підставі частин 1, 2 цієї статті перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно з абз.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ст.2 Закону України від 8 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - ЗУ №3668-VI) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Для вирішення спору суд на виконання ч.5 ст.242 КАС України врахував висновки щодо застосування вказаних вище норм Закону, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 липня 2022 року у справі №620/613/21 щодо подібних правовідносин.

Розглядаючи вказану справу, Верховний Суд зазначив:

«…16. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон № 2262-ХІІ.

17. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

18. Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

19. Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

20. Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

21. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

22. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

23. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

24. Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

25. Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

26. При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

27. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

28. При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

29. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

30. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

31. Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

32. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

33. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

34. Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

35. Аналогічний правий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19.

36. Відтак обмеження ГУ ПФУ максимального розміру пенсії ОСОБА_1, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

37. З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанції про задоволення позовних вимог.

38. Разом з цим, оскільки суди попередніх інстанцій вищенаведеного не врахували та помилково застосували до спірних правовідносин положення статті 2 Закону № 3668-VI, то їх судові рішення підлягають зміні в частині мотивів задоволення позовних вимог.».

Зважаючи на викладене, та з урахуванням вказаних висновків Верховного Суд, суд дійшов висновку, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI, у зв`язку з чим обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача під час здійснення з 01.12.2019 перерахунку пенсії, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

Належним і повним способом судового захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо обчислення/перерахунку пенсії з 01.12.2019 з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність та зобов`язання здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 06.10.2021 №22/6-6008у без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше проведених виплат;

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду постанову від 21.12.2021 у справі № 580/5962/20 не обгрунтовані, оскільки стосується перерахунку пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру», у той час як позивачу пенсія призначена на підставі Закону №2262-ХІІ, тобто правове регулювання є різним.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати перерахованої за період 2019-2022 роки пенсії.

Перерахунками в пенсійній справі позивача та даними розрахунків на доплату пенсії позивачу підтверджується, що відповідач здійснив перерахунки пенсії з 01.12.2019, 17.05.2021, 01.07.2021, 01.12.2021, 01.03.2022 та з 01.06.2022 та нарахував доплати за періоди: з травня 2021 року до травня 2022 року в сумі 92276,86 грн., з липня 2021 року до лютого 2022 року в сумі 5284,84 грн. Заборгованість з перерахованої пенсії позивачу відповідач включив до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, що підтверджується відповідними скриншотами.

Відсутність факту надходження позивачу сум перерахованої пенсії не підтверджує порушення відповідачем вимог закону, оскільки відповідно до п.7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 31.08.2009 №21-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09 грудня 2021 року №35-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2009 року за № 897/16913, за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюються видатки, фінансування яких згідно із законодавством забезпечується за рахунок коштів державного бюджету. Видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Невиплата пенсії позивачу за повний 2019 рік та з огляду на те, що 2022рік не завершився на дату вирішення спору судом не підтверджена сукупністю належних і допустимих доказів. Отже, в цій частині доводи позивача не обгрунтовані.

Суд урахував, що постановою від 21.04.2022 органи державної виконавчої служби відкрили виконавче провадження №68855787 щодо виконання виконавчого листа №580/104999/21, виданого 06.04.2022. 12.07.2022 головний державний виконавець Вельган О.В. винесла постанову про закінчення відповідно до п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчого провадження №68855787. Станом на дату розгляду адміністративної справи постанова про закінчення виконавчого провадження №68855787 від 12.07.2022 не скасована.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частин 1, 2 згаданої норми Кодексу суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З моменту відкриття виконавчого провадження №68855787 функції щодо примусового виконання рішення суду виконує відповідний орган виконавчої служби, який зобов`язаний вжити всі заходи відповідно до вимог ст.ст.10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», а позивач наділений правами учасника - стягувача.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, у разі, якщо позивач вважає, що відповідач не виконав судове рішення, щодо якого завершене виконавче провадження, наявні підстави для звернення до суду з позовною заявою та у процесуальному порядку довести обґрунтованість своїх тверджень.

Суд урахував, що 01.06.2022 та 23.06.2022 Черкаський окружний адміністративний суд ухвалами в адміністративній справі №580/10449/21 відмовив у задоволенні заяв позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача на виконання рішення суду (в порядку ст. 383 КАС України). Отже, позивач скористався своїм правом щодо оскарження дій відповідача зі вказаних вище підстав перерахунку пенсії з 01.12.2019.

Оскільки невиплати пенсії за повні 2019-2022 роки не встановлено, позовні вимоги в цій частині не обгрунтовані.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити з 01.12.2019 нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Згідно із ч.2 ст.46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - ЗУ №1058-IV) нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України від 19.10.2000 №2050-III Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - ЗУ №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Відповідно до ст.3 ЗУ №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з ст.4 ЗУ №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст.6 ЗУ №2050-III компенсацію виплачують за рахунок:

власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;

коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації ЗУ №2050-III Кабінет Міністрів України 21 лютого 2001 року прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок).

Згідно з п.1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

У п.4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Зазначене у ст.3 Закону №2050-ІІІ та п.4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст.1-3 ЗУ №2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Зазначений аналіз вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа №336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Суд встановив, що у судових справах №580/4822/21 та №580/10449/21 між тими ж сторонами доведена протиправність рішень відповідача від 07.07.2021 та від 17.11.2021 про відмову у перерахунку пенсії позивачу, відповідно до ст.ст. 51, 63 Закону №2262 та зобов`язано його здійснити перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» від 23.06.2021 №33/44/1-Л-617/08-1637, з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення відповідно до ст.ст.43,51,63 Закону №2262 та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.12.2019, а також зобов`язано відповідача здійснити перерахунок з 01.12.2019 пенсії позивачу на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 06.10.2021 №22/6-6008у, з урахуванням основних, додаткових видів грошового забезпечення та індексації відповідно до ст.ст. 43,51,63 Закону №2262 та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.12.2019.

Відповідач здійснив відповідні перерахунки пенсії позивача, що підтверджується даними перерахунків пенсії в пенсійній справі №-МВС та розрахунками на доплату від 06.05.2022.

Оскільки у належному розмірі пенсія позивачу не виплачена повністю, доводи позивача про наявність підстав для нарахування і виплати відповідачем компенсації втрати такого доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії обгрунтовані. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії з 01.12.2019.

Отже, позовна заява обгрунтована у вказаних вище частинах та підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача встановити судовий контроль.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язати надати сторону звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не обов`язок. Вимога щодо подачі звіту про виконання судового рішення слугує стимулюючим засобом для його виконання.

Матеріали судової справи не містять жодного доказу того, що відповідач може безпідставно ухилятися від виконання судового рішення в межах наділених законом владних функцій. Тому відсутні обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідача подати суду такий звіт.

Зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо обчислення/перерахунку з 01.12.2019 пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) здійснити з 01.12.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 06.10.2021 №22/6-6008у без обмеження її максимального розміру та виплатити її з урахуванням раніше проведених виплат.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) здійснити з 01.12.2019 нарахування і виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 29.07.2022.