Справа № 320/6757/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6757/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "18" листопада 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

1) Визнати протиправною відмови відповідача у здійсненні перерахунку та виплати основної та додаткової пенсії позивачу за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», викладеної у листі від 12 лютого 2021 року №1435-1938/С- 02/8-1000/21;

2) Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу державної пенсії по інвалідності з розрахунку 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також щомісячну доплату до пенсії за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з урахуванням виплачених сум.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначила про те, що відповідач протиправно відмовив у здійсненні перерахунку та виплаті їй за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року пенсії по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій зв віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до категорії 1, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком і доплати за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. На думку позивача, оскільки положеннями Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» не передбачено будь-яких обмежень щодо застосування статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та, враховуючи принцип пріоритетності зазначеного Закону над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року, нарахування та виплата їй пенсії за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року мала проводитись відповідно до статей 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "18" листопада 2021 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в частині здійснення перерахунку та виплати позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та доплати за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю відповідно до статей 39, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, викладену в листі від 12 лютого 2021 року №1435-1938/С- 02/8-1000/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та щомісячну доплату до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до статей 39, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції щодо вимоги про здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходив з того, що позивач не надав доказів отримання позивачем у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмову відповідача в частині здійснення перерахунку та виплати додаткової пенсії позивачу за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до статей 39, 50, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд першої інстанції дійшов висновку про їх задоволення, оскільки, враховуючи принцип пріоритетності Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком №1210, з 01 січня 2014 року нарахування та виплата, зокрема, щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, а також доплат до пенсії, має здійснюватися у розмірі та на підставі статей 39, 50 Закону

Також суд першої інстанції визнав безпідставними доводи відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення, оскільки у здійсненні перерахунку та виплати основної та додаткової пенсії згідно статей 37, 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року позивачу відмовлено листом від 12 лютого 2021 року №1435-1938/С-02/8-1000/21, до суду з цим позовом позивач звернулася 09 червня 2021 року. Отже, на переконання суду позовну заяву позивач подав до суду в межах шестимісячного строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що пунктом 3 розділу II Прикінцевих положень та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774 -VІІІ, який набрав чинності 01.01.2017 установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Також скаржник, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в рішенні від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, зазначив, що отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, тому позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до акта огляду у МСЕК серії (нерозбірливо) №101589 від 17 грудня 1999 року позивачу встановлена ІІ група інвалідності з 06 грудня 1999 року довічно; причина інвалідності - захворювання, пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС».

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та з 14 березня 2000 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 29 січня 2021 року, в якій просила здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії згідно статей 37, 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно.

За результатами розгляду заяви відповідач листом від 12 лютого 2021 року №1435-1938/С-02/8-1000/21 відмовив позивачу в здійсненні перерахунку її пенсії та повідомив, що вона перебуває на обліку ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу виплачується щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі з ІІ групою інвалідності в розмірі 227,76 грн. та підвищення особам, що проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 5,20 грн.

Відповідно до перерахунку пенсії позивача станом на 18 червня 2021 року, що міститься в матеріалах пенсійної справи, позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», додаткову пенсію як особа з інвалідністю ІІ групи з числа потерпілих ЧАЕС та підвищення особам, які проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги у відповідній частині є законними і обґрунтованими, а позовна заява подана з дотриманням строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про дотримання позивачем вимог ст. 122 КАС України, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Перевіряючи обґрунтованість такого висновку, колегія суддів врахувала, що згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов позивача спрямований на захист права щодо отримання соціальних виплат у розмірах, визначених ст.ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок зазначених виплат за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року.

Водночас адміністративний позов був поданий до суду лише в червні 2021 року, тобто через сім років після настання обставин, за яких, на думку позивача, мало місце порушення її права на соціальний захист.

Колегія суддів враховує, що зверненню до суду з цим позовом передувала заява позивача до відповідача з вимогою здійснити перерахунок і виплату доплати за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за вказаний період. У задоволенні такої заяви було відмовлено листом від 12 лютого 2021 року №1435-1938/С-02/8-1000/21.

Питання, пов`язані з визначенням моменту, коли позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання соціальних виплат у належному, на його думку, розмірі, а також щодо впливу звернень до органів Пенсійного фонду України на обчислення строку звернення до суду, були предметом дослідження Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 240/12017/19.

Під час розгляду вказаної справи Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року сформулював правову позицію, згідно з якою з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. У такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, колегія суддів враховує, що соціальні виплати, передбачені ст.ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є щомісячними і носять систематичний характер.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач повинна була дізнатися про порушення свого права на щомісячне отримання відповідних виплат у належному, на її думку, розмірі в момент фактичної виплати пенсії разом із вказаними доплатою і додатковою пенсією за кожен із місяців.

Натомість листом від 12 лютого 2021 року №1435-1938/С-02/8-1000/21 позивачу повідомлено про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не визнає право на отримання вказаних соціальних виплат за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року порушеним. Із вказаного листа позивач дізналася про те, що відповідач відмовляється поновити право на отримання відповідних виплат у розмірах, визначених ст.ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яке, на думку позивача, було порушене.

Колегія суддів наголошує на тому, що правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нарахування і виплати доплати до пенсії, пенсії та додаткової пенсії за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року може бути перевірена судом виключно у разі подачі адміністративного позову у строк, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Надання судом оцінки таким діям поза строками звернення до суду, навіть у разі, якщо формальною підставою для звернення з адміністративним позовом став лист органу Пенсійного фонду України про відмову в проведенні перерахунку соціальних виплат за вказаний період, не узгоджується з цілями запровадження процесуальних строків.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій. Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

До того ж Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Отже, звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про перерахунок та виплату недотриманих сум доплати до пенсії, пенсії та додаткової пенсії за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року, а також отримання листа від 12 лютого 2021 року №1435-1938/С-02/8-1000/21 про відмову в задоволенні заявлених вимог, не впливають на обчислення строку звернення до суду з позовними вимогами щодо нарахування таких виплат за вказаний період.

Обставин, які б вказували на наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду на понад шість років, судом не встановлено.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Зокрема, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 та від 26 травня 2021 року у справі № 320/1778/20.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач пропустила строк звернення до суду без поважних причин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Стаття 123 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "18" листопада 2021 р. - скасувати та залишити адміністративний позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "18" листопада 2021 р.- скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків