Справа № 500/2479/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2479/22

28 липня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській, оформлені листами № 1320-1318/Ю-02/8-1900/22 від 05.04.2022, № 2148-2227/Ю-02/8-1900/22 від 13.06.2022 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком з урахуванням вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме: за 2019-2021 роки та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 у розмірі, обчисленому відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2019-2021 роки, починаючи з 21.03.2022 (дня звернення із відповідною заявою) з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 27.12.2017 позивачці було призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ. З 29.12.2017 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області припинено виплату позивачці пенсії за вислугу років на підставі частини другої статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із працевлаштуванням на роботу за посадою, яка дає право на вислугу років (призначено на посаду вчителя хімії та географії Білобожницької ЗОШ І-ІІІ ступенів з 29.12.2017).

З 21.03.2022 позивач, на підставі особистої заяви отримує пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Позивач вважає, що відповідач, при визначенні заробітної плати, з якої обчислено розмір пенсії за віком протиправно застосував показник середньої заробітної плати в Україні 3764,40 грн, який використовується для перерахунку пенсій, які вже були раніше призначені відповідно до норми Закону №1058. На думку позивача, відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати за 2019, 2020, 2021 роки тобто роки, що передують року звернення позивача за призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

На звернення позивача про перерахунок її пенсії з урахуванням вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме: за 2019-2021 роки та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, відповідачем надано відмову з покликанням на те, що позивачу пенсія призначалась раніше (у 2017 році), а тому, при переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, застосовано показник середньої зарплати (доходу), який враховувався під час призначення пенсії вперше, з огляду на що, відповідачем зазначено, що пенсія призначена та виплачується позивачу відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для проведення перерахунку такої пенсійної виплати, на даний час, - відсутні.

Щодо виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно вимог п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач вказав, що вказаним пунктом Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій здійснюється тільки у випадку, якщо особа до цього не отримувала будь-яку пенсію. Оскільки до призначення пенсії за віком позивач отримувала пенсію за вислугу років, - відповідач дійшов висновку, що підстави для здійснення такої виплати відсутні.

Позивач вважає, що відповідач неправильно застосував до спірних правовідносин норму права стосовно переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк, на її переконання, вона звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вперше, а тому відмова відповідача щодо розрахунку пенсійної виплати, здійсненого з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016, а не показника за 2019, 2020 та 2021 роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, є незаконною.

Ухвалою суду від 28.07.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

13.07.2022, через відділ документального забезпечення суду, надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що питання призначення пенсії за віком та переведення з одного виду пенсії на інший регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058. Згідно приписів статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особа, яка має право на різні види пенсій, призначається один з цих видів пенсій за її вибором.

Таким чином, відповідач вказує, що пенсія може призначатися лише один раз та один з її видів. Якщо ж особа має право на декілька видів пенсії, то вона може перейти на інший вид пенсії після призначення, але, на переконання відповідача, це буде не призначення, а перехід з виду на вид пенсії.

Відповідачем зазначено, що переведення з одного типу пенсійних виплат на інший, у т. ч. переведення в межах одного виду пенсії - за віком, що має місце у спірному випадку, не змінює сутності такої процедури, як такої, що може бути ініційована після первинного (вперше) призначення одного з видів пенсії та (по-суті) є продовженням виплати зміненої за кваліфікаційними ознаками пенсії на підставі, зокрема, матеріалів пенсійної справи, яка формується у період первинного призначення пенсії.

Тобто, відповідач переконаний, що визначення «призначення пенсії» та «переведення» з одного виду пенсії на інший не є співставними та є різними правовими категоріями за підставами виникнення та наслідками реалізації. Відтак, відповідач зазначає, що звернення позивачки фактично є заявою про переведення з одного типу пенсійних виплат па інший, про переведення в межах одного виду пенсії - за віком, а отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає порушень у зв`язку з продовженням виплати позивачці зміненої за кваліфікаційними ознаками пенсії з урахуванням середнього заробітку застосованого відповідачем, а висновки позивачки щодо зворотного, з огляду на прямі та недвозначні норми згаданих вище Законів, на думку відповідача - є помилковими. При цьому, щодо виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно вимог пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач вказав, що вказаним пунктом Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій здійснюється тільки у випадку, якщо особа до цього не отримувала будь-яку пенсію. Оскільки до призначення пенсії за віком позивач отримувала пенсію за вислугу років, - відповідач дійшов висновку, що підстави для здійснення такої виплати відсутні (арк. справи 24-29).

21.07.2022, на адресу суду представником позивача подано відповідь на відзив (арк. справи 30-32).

Частиною п`ятою статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів судової справи та не спростовується сторонами, - позивачу, ОСОБА_1 , з 27.12.2017 було призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

З 29.12.2017 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області припинено виплату позивачці пенсії за вислугу років на підставі частини другої статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із працевлаштуванням на роботу за посадою, яка дає право на вислугу років (призначено на посаду вчителя хімії та географії Білобожницької ЗОШ І-ІІІ ступенів з 29.12.2017).

З 21.03.2022 позивач, на підставі особистої заяви отримує пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

21.03.2022 та 06.05.2022 позивач звернулася до відповідача із заявами, у яких просила розрахувати розмір її пенсії із застосуванням середньої заробітної (плати) доходу в Україні за три останні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії ( 2019-2021 роки), а також виплатити одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення (арк. справи 10, 12).

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, листами від 05.04.2022 № 1320-1318/Ю-02/8-1900/22 (арк. справи 9) та № 2148-2227/Ю-02/8- 1900/22 від 13.06.2022 (арк. справи 11), покликаючись на пункт 3 статті 45 Закону №1058-ІV та беручи до уваги призначення позивачу з 27.12.2017 пенсії за вислугу, - відмовило у призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме: за 2019-2021 роки та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно вимог пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач вважаючи такі протиправними дії суб`єкта владних повноважень щодо розрахунку пенсійної виплати, здійсненого з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016, а не показника за 2019, 2020, 2021 роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, та відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій , - звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія за вислугу років призначається при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. У разі влаштування на роботу за посадою, яка дає право на пенсію за вислугу років, виплата пенсії припиняється на весь період роботи на цій посаді.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регламентується Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV). Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до приписів частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 10 Закону №1058-IV особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, Законом № 1058-ІV передбачено такі пенсійні виплати, як пенсію за віком, по інвалідності у зв`язку з втратою годувальника та врегульовано переведення між цими видами пенсії.

Таким чином, законодавцем визначено чіткий перелік видів пенсії, що призначаються за Законом № 1058-ІV.

Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з положеннями частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV України встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Виходячи з аналізу вищевикладеного, суд зазначає, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Тобто, на переконання суду, вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які визначені саме Законом №1058-IV.

Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

Так, первинно позивачці було призначено пенсію за вислугу років у зв`язку з наявністю підстав, передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01.01.2004 здійснюється на підставі Закону №1058-ІV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону №1788-Х1І.

При цьому статтею 9 Закону №1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, частина третя статті 45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №213/1226/16-а.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17, згідно якого, у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, - має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону №1058-ІУ.

Тобто, в спірному випадку має місце призначення пенсії позивачеві за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший вид в межах одного закону.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що застосування в спірних правовідносинах норм частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним.

Суд повторно наголошує, що правова позиція щодо необхідності пенсійного органу діяти в подібних обставинах як при призначенні пенсії, а не переведенні на іншу пенсію, викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі №876/5312/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, застосування при розрахунку ОСОБА_1 пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за її заявою у 2022 році показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2014-2016 роки є безпідставним, оскільки такий показник мав бути врахований за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у 2022 році, тобто за 2019-2021 роки, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо позовних вимог стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно вимог пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком з 21 березня 2022 року відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернулась до відповідача із заявою виплатити вказану допомогу, оскільки до цього звернення вона не отримувала будь-якої пенсії.

Відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті вказаної допомоги, вказав, що оскільки позивачу була призначена у 2017 році пенсія за вислугу років як працівнику освіти згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відсутнє.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України № 1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З огляду на зазначене, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем із вичерпним переліком вимог, а саме наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Отже, аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку №1191 свідчить, що отримання особою до виходу на пенсію за віком будь-якого виду пенсії в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, є перешкодою для призначення спірної грошової допомоги. При цьому законодавство не ставить право особи на допомогу в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до досягнення пенсійного віку.

За змістом вказаних норм отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02.03.2020 у справі №175/4086/16-а, від 28.04.2020 у справі №678/941/17, від 12.03.2019 у справі №127/9277/17 та іншим.

Відповідач не заперечує досягнення позивачем на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, та те, що позивач на день досягнення пенсійного віку працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1058-ІV, відповідач вказує на те, що оскільки позивачу раніше призначалася та виплачувалась пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», то під час призначення пенсії за віком у неї відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV Закону №1058-ІV.

Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком пенсії за вислугою років, що саме вказана умова є спірною в правових позиціях сторін в даній справі.

Так, відповідач зазначає, що позивачу з 27.12.2017 по 29.12.2017 (два дні) було призначено пенсію за вислугу років.

Суд звертає увагу, що «призначення пенсії» та «отримання пенсії» не є тотожними визначеннями.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Тобто пенсія, це перш за все виплата, яку повинна отримати застрахована особа. Позивач скориставшись у 2017 році своїм правом на «призначення» пенсії за вислугу років, - не реалізувала його у повній мірі, а саме: не отримувала пенсію, яка повинна виплачуватися кожного місяця.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано до суду доказів про отримання позивачем пенсії за вислугу років.

Позивач у позові та у відповіді на відзив стверджує, що вказану пенсію (за вислугою років) вона не отримувала взагалі.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги вказані заперечення, а також звертає увагу на те, що позивач в підтвердження не отримання пенсії за вислугу років позбавлена можливості надати суду докази, оскільки остання не нараховувалась їй на банківський рахунок, виписку по якому вона могла б надати суд, а пенсійні відомості не перебувають у володінні (користуванні).

Враховуючи, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, то саме ГУ ПФУ в Тернопільській області повинно довести свої доводи на яких ґрунтується відзив, проте відповідачем не доведено фактичну виплату позивачу пенсії за вислугу років.

З урахуванням того, що відповідач не заперечує факту досягнення позивачем на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України № 1058, факту того, що на день досягнення пенсійного віку вона працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України № 1778, та наявності у неї достатнього страхового стажу, а також при відсутності доказів виплати та отримання позивачем пенсії за вислугою років, суд доходить висновку , що позивач має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, а отже в цій частині позову також слід задовольнити вимоги позивача.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, а також докази надані позивачами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн згідно квитанцій від 22.06.2022 (арк. справи 1), а отже, такі судові витрати підлягають до відшкодування на користь позивачів за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській, оформлені листами № 1320-1318/Ю-02/8-1900/22 від 05.04.2022, № 2148-2227/Ю-02/8-1900/22 від 13.06.2022 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком з урахуванням вимог частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме: за 2019-2021 роки та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 21.03.2022 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, застосовуючи показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2019-2021 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно вимог пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV станом на 21.03.2022 (день призначення пенсії за віком).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 липня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область, 48530, РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.