Справа № 120/682/22-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 липня 2022 р. Справа № 120/682/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до: Липовецької міської ради про: визнання протиправними та скасування п.п. 22, 23, 24, 25, 26, 71 рішення за №602, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Липовецької міської ради про визнання протиправними та скасування окремих положень рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі вказують, що спірними пунктами 22, 23, 24, 25, 26, 71 рішення за №602 від 18.11.2021 Липовецька міська рада відмовила їм у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На думку позивачів, спірні положення рішення є протиправними з підстав того, що положеннями статті 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, вказано, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Відтак, з метою зобов`язання відповідача надати дозволи на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею по 2,00 га кожному, позивачі, через представника, звернулись до суду з даним позовом.

Ухвалою від 24.01.2022 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Установлено строк для подання заяв по суті. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії усіх письмових доказів, які стали підставою для прийняття спірних рішень.

23.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Зазначено, що позивачам було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства (01.03), яка розташована за межами с. Іванька Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області, у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у державній власності.

Згідно з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (далі - інформація з ДЗК) вбачається, що земельна ділянка площею 15,1207 га (кадастровий номер :04:000:0591), на яку позивачі бажають отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність перебуває у державній власності (інформація з ДЗК додається).

Окрім того, відповідач зазначає, що на спірній земельній ділянці розташовані пам`ятки археології місцевого значення - поселення трипільської культури ІІІ-ІV тис. до н.е., що підтверджується копією листа управління культури і мистецтва Вінницької ОДА, який додається. Відтак, на думку відповідача, є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів.

Отже, згідно інформаційної довідки ДЗК спірна земельна ділянка має державну форму власності, тому, Липовецька міська рада не має повноважень щодо розпорядження даною земельною ділянкою.

При цьому, відповідач вказує, що позивачами не надано будь-яких доказів того, що на момент розгляду вказаних клопотань про надання дозволу на розробку документації із землеустрою було припинено в установленому порядку право держави на дану земельну ділянку.

Таким чином, відповідач вважає, що рішення про відмову у наданні позивачам дозволу на розроблення документації із землеустрою є правомірним та відповідає ст. 118 ЗК України щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки, оскільки ч. 5 ст. 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

09.05.2022 представником позивачів долучено відповідь на відзив, у якій останній спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення. Зокрема, що стосується тверджень відповідача, що спірна земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення, то представник вважає це припущенням. На противагу листа Управління культури і мистецтв Вінницької облдержадміністрації від 25.02.2021 №1321/02/20 про проведення інвентаризації пам`яток, вказує на лист Управління культури і мистецтв Вінницької облдержадміністрації від 11.01.2022 №07-03-44 в якому чітко вказується, що на спірній земельній ділянці об`єктів культурної спадщини не виявлено.

Також у відповіді йдеться, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" (далі - Закон №1432-ІХ) визначено правовий статус земельних ділянок та їх розпорядників, оскільки встановлено чітке розмежування приналежності земель до комунальної власності та державної форм власності.

В даному випадку, земельна ділянка з кадастровим номером 0:04:000:0591 була сформована та внесена до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель 21.11.2013. У інформації з Державного земельного кадастру вказано форма власності - державна. Причиною зазначення форми власності - державна, слугував той факт, що розроблення документації із землеустрою щодо інвентаризації земель здійснювалося на замовлення Держави та відповідно за державні кошти. Однак, реєстрація права власності в силу приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за державою, не здійснено.

23.05.2022 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивачів про долучення доказів, а саме листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 23.05.2022 щодо правового статусу земельної ділянки з кадастровим номером 0:04:000:0591, який містить інформацію, що вказану земельну ділянку віднесено до земель сільськогосподарського призначення комунальної форми власності органу місцевого самоврядування.

06.07.2022 представником позивача надано додаткові пояснення зміст яких є подібним змісту відповіді на відзив. Окремо зазначено, що з набранням чинності Закону №1432-ІХ, земельна ділянка з кадастровим номером 0:04:000:0591 відноситься до земель комунальної власності в силу цього Закону.

Враховуючи, що інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, встановив наступне.

Позивачі кожен окремо звернулися до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької територіальної громади, за межами населеного пункту с. Іванька Вінницького району Вінницької області. До клопотання було додано викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки, копію паспорта та РНОКПП.

Рішенням 24 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 18.11.2021 №602 (пунктами 22, 23, 24, 25, 26, 71) позивачам було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства (01.03), яка розташована за межами с. Іванька Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області з підстав того, що земельна ділянка перебуває у державній власності.

Позивачі не погоджуються із відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, тому звернулись до суду з позовом у якому просять скасувати вищезазначені окремі положення рішення та зобов`язати міську раду надати їм дозволи розроблення проекту землеустрою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

У ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, а саме: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень відповідача належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбаченому ст. 118 Земельного кодексу України.

Положеннями статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17.

Відповідно до матеріалів справи, позивачі кожен окремо звернулися до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької територіальної громади, за межами населеного пункту с. Іванька Вінницького району Вінницької області. До клопотання було додано викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки, копію паспорта та РНОКПП.

Рішенням 24 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 18.11.2021 №602 (пунктами 22, 23, 24, 25, 26, 71) позивачам було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства (01.03), яка розташована за межами с. Іванька Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області з підстав того, що земельна ділянка перебуває у державній власності.

Позивачі заперечують, що дана земельна ділянка перебуває у державній власності.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 17.01.2022 земельна ділянка з кадастровим номером 0:04:000:0591, площею 15,1207, за формою власності - державна (а.с. 53).

Аналогічного змісту інформація надається відповідачем станом на 18.02.2022.

Оцінюючи правомірність спірного рішення, суд зважає на таке.

Відповідно до п. а та д ч. 1 ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; д) організація землеустрою.

Згідно з положеннями статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відмерлою спадщиною; г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом.

З аналізу вказаних вище норм слід дійти висновку, що Рада може розпоряджатися землями комунальної власності територіальних громад, при цьому останні набувають землю у комунальну власність, зокрема, у разі передачі їм земель державної власності.

З метою забезпечення заходів щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" від 16 листопада 2020 року №1113, яка є чинною на момент спірних правовідносин.

Відповідно до вимог п.1 постанови КМУ №1113 Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити:

1) прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності;

2) передачу з 17 листопада 2020 року земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

Згідно з вимогами п.4 постанови КМУ №1113 рекомендовано органам місцевого самоврядування зареєструвати право комунальної власності на отримані земельні ділянки сільськогосподарського призначення у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Отже, за вищенаведеним правовим унормуванням, ГУ Держгеокадастру приймає наказ про передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної до комунальної власності, а після прийняття відповідного наказу ГУ Держгеокадастру відповідної області орган місцевого самоврядування приймає рішення про прийняття таких земель у комунальну власність міських, селищних, сільських рад, що представляють об`єднані територіальні громади та ГУ Держгеокадастру відповідної області підписують акт приймання передачі земельних ділянок.

Надалі, орган місцевого самоврядування реєструє право власності територіальної громади на такі земельні ділянки в реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі відповідного рішення та акту приймання-передачі земельної ділянки.

Після передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність орган місцевого самоврядування оприлюднює на сайті територіального органу Держгеокадастру вказаний перелік земельних ділянок.

Тобто, результатом передачі земель державної власності у комунальну є відповідна реєстрація права власності на земельні ділянки в реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі відповідного рішення та акту приймання-передачі земельної ділянки, після чого відповідний орган місцевого самоврядування правомочний розглядати і вирішувати питання щодо розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до ЗК України.

Таким чином, оскільки земельна ділянка не зареєстрована в Державному реєстрі як комунальна власність територіальної громади, відповідач не був правомочний вирішувати питання відносно вказаної земельної ділянки.

Доводи представника позивачів щодо передачі земельної ділянки у комунальну власність в силу приписів нормативно-правових актів є хибними, оскільки такому результату передує низка дій органів державної влади та органів місцевого самоврядування, яких, на час розгляду відповідачем клопотання позивачів здійснено не було.

Відтак, суд погоджується з позицією відповідача, що оскільки спірна земельна ділянка має державну форму власності, що доводиться інформаційною довідкою ДЗК, тому, Липовецька міська рада на дату прийняття спірного рішення не мала повноважень щодо розпорядження нею.

Стосовно доводів представника позивачів, що лист Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 23.05.2022 містить інформацію щодо правового статусу земельної ділянки з кадастровим номером 0:04:000:0591, а саме спірну земельну ділянку віднесено до земель сільськогосподарського призначення комунальної форми власності органу місцевого самоврядування, то суд їх відхиляє з огляду на наступне.

Так, відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 23.05.2022 зазначено, що згідно із інформацією Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області згідно наявних відомостей Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 0:04:000:0591:

- розташована на території Іванівської сільської ради Вінницького (колишнього Липовецького) району Вінницької області;

- категорія земель - землі сільськогосподарського призначення;

- цільове призначення - 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- форма власності - не визначена.

Отже даний лист не підтверджує комунальної форми власності земельної ділянки, що дає право відповідачу на розпорядження нею, оскільки форма власності у листі не визначена, а тому твердження представника позивачів, наведені у клопотанні від 23.05.2022, є безпідставними.

Суд наголошує, що право комунальної власності виникає після державної реєстрації такого права відповідно до рішення органу виконавчої влади в сукупності з актом приймання-передачі земельної ділянки.

Проте, позивачами не надано жодного із вищезазначених доказів, зокрема наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, акта приймання-передачі такої земельної ділянки, чи то іншого доказу, які свідчать про передачу спірної земельної ділянки з державної у комунальну власність, а також будь-яких відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджують факт того, що міською радою на дату прийняття спірного рішення зареєстровано право комунальної власності, інші речові права на земельну ділянку щодо якої бажають отримати позивачі дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

До того ж, лист Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області датований 23.05.2022, на який покликається представник позивачів, не містить реквізитів таких документів.

Щодо належності даної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення, то слід вказати на наступне.

Відповідно до ст. 53 Земельного кодексу України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

За формою власності землі історико-культурного призначення поділяють відповідно до положень ч. 1 статті 54 Земельного Кодексу України на: державну власність; комунальну власність; приватну власність.

За доводами відповідача на спірній земельній ділянці розташовані пам`ятки археології місцевого значення - поселення трипільської культури ІІІ-ІV тис. до н.е., що підтверджується копією листа Управління культури і мистецтва Вінницької ОДА, який додається.

На противагу цьому, представник позивачів покликається на лист від 11.01.2022 №07-03-44 в якому вказується, що на спірній земельній ділянці об`єктів культурної спадщини не виявлено.

Так, відповідно до листа Управління культури і мистецтва Вінницької ОДА від 25.02.2021 №1321/02/20 зазначено про наявність на території Липовецької територіальної громади пам`яток археології місцевого значення - поселення трипільської культури ІІІ-ІV тис. до н.е., зокрема, с. Іваньки, 300 м. на захід та південно-західна окраїна села.

Разом з тим, відповідно до цього листа, на який покликається відповідач, йдеться про проведення інвентаризації пам`яток археології, а не про віднесення саме цієї земельної ділянки до таких.

Згідно п. а ч. 1 ст. 19 Закону України Про землеустрій, до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності.

Статтею 35 вказаного Закону передбачено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відтак, саме після інвентаризації наявні підстави для віднесення земель до історико-культурного призначення.

Стосовно того, що на спірній земельній ділянці розташовані пам`ятки археології місцевого значення, то без інвентаризації земель цього стверджувати не можна, а оскаржуваним рішенням відмовлено позивачам у наданні дозволу з підстав того, що спірна земельна ділянка перебуває у державній власності, що доводиться інформаційною довідкою ДЗК, тому, Липовецька міська рада не мала повноважень щодо розпорядження нею на день прийняття рішення №602, висновки про що зроблено вище.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що оскаржувані пункти 22, 23, 24, 25, 26, 71 рішення за №602 від 18.11.2021 Липовецької міської ради, якими позивачам відмовлено у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є правомірними і правових підстав для їх скасування не встановлено.

Що ж до іншої позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозволи на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то суд зазначає, що така також не підлягає задоволенню в силу того, що вона є похідною від основної та залежить від задоволення останньої (п. 23 ст. 4 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання щодо судового збору, суд ураховує, що в задоволені позовних вимог відмовлено, а відтак підстави для присудження витрат на користь позивачів відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Липовецької міської ради про визнання протиправними та скасування п.п. 22, 23, 24, 25, 26, 71 рішення за №602, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 );

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 );

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 )

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 );

ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП - НОМЕР_6 ).

Відповідач: Липовецька міська рада (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницький район, Вінницька область, 22500, ).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна