Справа № 320/12030/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року справа №320/12030/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якому позивач просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці, оформлену листом №9825-14722/О-02/8-1000/21 від 06.09.2021, протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код 22933548, юридична адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500) здійснити з 07.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, службу в Радянській армії (2 роки 1 місяць 10 днів), половину строку навчання в Харківському юридичному інституті (1 рік 11 місяців 1 день) та роботу на посаді слідчого (3 роки 11 місяців 6 днів) та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 06.02.2020 є суддею у відставці, згідно наказу №84-ОС від 06.02.2020 відрахований зі штату Київського апеляційного суду у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського апеляційного суду у відставку від 04.02.2020 №291/0/15-20.

Пояснює, що з 07.02.2020 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та одержує довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 07.02.2020. Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи позивача станом на 06.02.2020 становить 35 років 0 місяців 19 днів.

05.08.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням до стажу роботи ОСОБА_1 періодів проходження служби в Радянській армії, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та періоду роботи на посаді слідчого, у розмірі 80% заробітної плати судді з моменту його призначення, з урахуванням проведених виплат.

Проте 15.09.2021 позивач отримав від відповідача лист від 06.09.2021 №9825-14722/О-02/8-1000/21, в якому було повідомлено, що довічне грошове утримання виплачується у розмірі 64% (50% (за стаж 20 років + (2% х 7 років (за стаж понад 20 років) суддівської винагороди судді. Також повідомлено, що до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби та половина строку навчання в Харківському юридичному інституті не можуть бути враховані.

Позивач вважає вищезазначене рішення відповідача неправомірним, а тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 відкрито спрощене провадження у справі без проведення судового засідання.

27.07.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 20.07.2022 №1000-0903-7/65454 та витребувані судом докази.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.07.2022 №1000-0903-7/65454, підписаний представником Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за довіреністю від 04.01.2022 №36/09-16 Катериною Борисенко, - повернуто Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області без розгляду.

Відповідач правом на надання відзиву, підписаного уповноваженою особою представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, не скористався.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Білоцерківським МВМ №1 ГУ МВС України в Київській області 01.06.2007 (а.с.8).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 03.05.1977 позивач у період з 03.05.1977 по 12.06.1979 проходив строкову військову службу у Радянській армії (а.с. 46).

Відповідно до диплому серії НОМЕР_4 від 27.06.1986 позивач у період з 01.09.1982 до 01.07.1986 навчався на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, за спеціальністю Правознавство, з присвоєнням кваліфікації юриста (а.с 47).

У період з 05.08.1986 по 10.08.1989 позивач проходив службу на посадах середнього начальницького складу Управління внутрішніх справ Київського облвиконкому, та у період з 05.02.1992 по 04.01.1993 проходив службу на посадах середнього начальницького складу Управління внутрішніх справ Київської області.

Вказані факти підтверджуються записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 13.09.1976 (а.с. 16-20).

Згідно із рішенням 12 сесії 21 скликання Київської обласної ради народних депутатів від 22.12.1992 ОСОБА_1 обрано народним суддею Білоцерківського районного народного суду (а.с.59).

05.01.1993 позивач зарахований до штату Білоцерківського районного народного суду і приступив до виконання обов`язків судді Білоцерківського районного народного суду, що підтверджується копією виписки з наказу начальника управління юстиції Київської обласної державної адміністрації від 23.12.1992 №437 та відповідним записом в трудовій книжці позивача (а.с.26, 60).

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 03.04.2003 №721-ІV ОСОБА_1 обрано на посаду судді апеляційного суду Київської області безстроково (а.с.61).

Згідно із наказом Управління Державної судової адміністрації в Київській області від 08.05.2003 №109 на підставі постанови Верховної ради України від 03.04.2003 №721-ІV, наказу голови Білоцерківського районного суду від 08.05.2003 №32 ОСОБА_1 відраховано з посади судді Білоцерківського районного суду у зв`язку з переведенням на посаду судді апеляційного суду Київської області (а.с.62).

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 27.06.2019 №1729/0/15-19 суддю апеляційного суду Київської області ОСОБА_1 переведено на посаду судді Київського апеляційного суду (а.с.63-64).

Позивач звільнений з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку, згідно із рішенням Вищої Ради Правосуддя від 04.02.2020 №291/0/15-20 (а.с.13).

06.02.2020 позивач відрахований зі штату Київського апеляційного суду на підставі наказу №84-ос від 06.02.2020, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача (а.с.32).

Таким чином, позивач на час звернення до суду із цим позовом є суддею у відставці Київського апеляційного суду, що підтверджується посвідченням судді у відставці №03216 (а.с.58).

Судом встановлено, що 06.02.2020 Київським апеляційним судом підготовлено подання №59/0329/20 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якого стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 становить 35 років 19 днів із заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання 223337,50 грн. (а.с. 15).

Так, згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , проведеного Київським апеляційним судом, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 06.02.2020 становить 35 років 0 місяців 19 днів та складається:

- з 03.05.1977 по 12.06.1979 (2 роки 1 місяць 10 днів) служба в Радянській армії;

- з 01.09.1982 по 01.07.1986 (1 рік 11 місяців 1 день) навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (половина строку);

- з 05.08.1986 по 10.08.1989 (3 роки 0 місяців 6 днів) служба на посадах середнього керівного складу Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів;

- з 05.02.1992 по 04.01.1993 (0 років 11 місяців 0 днів) служба на посадах середнього керівного складу Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів;

- з 05.01.1993 по 08.05.2003 (10 років 4 місяці 4 дні) суддя Білоцерківського районного суду Київської області;

- з 12.05.2003 по 03.07.2019 (16 років 1 місяць 22 дні) суддя апеляційного суду Київської області;

- з 04.07.2019 по 06.02.2020 (0 років 7 місяців 3 дні) суддя Київського апеляційного суду (а.с.14).

Також судом встановлено, що з 07.02.2020 позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VІІІ, у розмірі 64% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що підтверджується матеріалами справи про виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача.

05.08.2021 звернувся до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою, в якій просив повідомити, який стаж роботи позивача був врахований при призначенні розміру довічного грошового утримання, та в разі неврахування до стажу роботи позивача періодів проходження служби в Радянській армії, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та періоду його роботи на посаді слідчого, просив їх врахувати, здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання у розмірі 80% заробітної плати судді, з моменту його призначення, з урахуванням проведених виплат (а.с.9-10).

Листом від 06.09.2021 №9825-14722/О-02/8-1000/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування вказаних періодів до стажу роботи судді.

При цьому відповідачем повідомлено про те, що до стажу судді зараховано період з 05.01.1993 по 06.02.2020, який становить 27 років 1 місяць 0 днів, довічне грошове утримання позивачу виплачується позивачу у розмірі 64% (50% (за стаж 20 років) + (2% х 7 років (за стаж понад 20 років)) суддівської винагороди суддя (а.с. 11).

З огляду на зазначене, до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби, а також половина строку навчання в Харківському юридичному інституті відповідно до статті 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів не можуть бути враховані.

Не погоджуючись із вказаною відмовою у здійсненні перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із статтею 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

- 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

- 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, судом встановлено, що з 07.02.2020 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Київській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII у розмірі 64% суддівської винагороди судді за стаж роботи на посаді судді повних 27 років.

У серпні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.08.2021 про перерахунок довічного грошового утримання судді у розмірі 80% заробітної плати судді з моменту його призначення, із врахуванням до стажу роботи періодів проходження ним служби в Радянській армії, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та періоду роботи на посаді слідчого, а також просив здійснити виплату перерахованого довічного грошового утримання з урахуванням проведених виплат, за результатами розгляду якої ГУ ПФУ у Київській області прийнято спірне рішення, оформлене листом від 06.09.2021 №9825-14722/О-02/8-1000/21, в якому позивачу повідомлено зокрема про те, що до стажу роботи на посаді судді періоди проходження строкової військової служби, половина строку навчання в Харківському юридичному інституті, а також роботи на посаді слідчого відповідно до статті 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів не можуть бути враховані.

Відповідно, спірним під час розгляду цієї справи є питання визначення стажу, який враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також розмір суддівської винагороди у відсотковому значенні.

Відповідно до ч.1 ст. 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як зазначено у п.34 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Щодо зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 періоду роботи слідчим, суд зазначає таке.

Як було встановлено судом, згідно із рішенням 12 сесії 21 скликання Київської обласної ради народних депутатів від 22.12.1992 ОСОБА_1 обрано народним суддею Білоцерківського районного народного суду (а.с.59).

05.01.1993 позивач зарахований до штату Білоцерківського районного народного суду і приступив до виконання обов`язків судді Білоцерківського районного народного суду, що підтверджується копією виписки з наказу начальника управління юстиції Київської обласної державної адміністрації від 23.12.1992 №437 та відповідним записом в трудовій книжці позивача (а.с.26, 60).

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 за №2862-XII, який був чинним на день призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як вбачається з послужного списку ОСОБА_1 (особовий №М-861553) позивач з 05.08.1986 проходив службу на посаді слідчого Білоцерківського районного відділу внутрішніх справ, а в період з 01.06.1988 по 10.08.1989 проходив службу на посаді слідчого Білоцерківського міжрайонного слідчого відділення слідчого відділу. В період з 05.02.1992 по 20.04.1992 позивач проходив службу на посаді слідчого Відділу внутрішніх справ м.Ірпеня, а з 20.04.1992 по 04.01.1993 на посаді слідчого Відділу внутрішніх справ Білоцерківського району (а.с.34-45).

Враховуючи наведене, суд вважає, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , має бути зарахований період його роботи на посаді слідчого Білоцерківського районного відділу внутрішніх справ та Білоцерківського міжрайонного слідчого відділення слідчого відділу з 05.08.1986 по 10.08.1989 (тривалістю 3 роки 0 місяців 6 днів) та на посаді слідчого Відділу внутрішніх справ м. Ірпеня та Відділу внутрішніх справ Білоцерківського району у період з 05.02.1992 по 04.01.1993 (тривалістю 0 років 11 місяців 0 днів), а всього стаж роботи на посаді слідчого - 3 роки 11 місяців 6 днів.

Щодо зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 періоду проходження служби в Радянській армії та половини строку навчання в Харківському юридичному інституті, суд зазначає таке.

Відповідності до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першою статті 25 Конституційного договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України від 08.06.1995 за №1к/95-ВР Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення.

Відповідно до пункту першого Розділу ХV Перехідні положення Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Як зазначено у частині третій статті 106 Конституції України, Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Згідно з частиною першою статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

У статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 за №584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів (стаття 1 втратила чинність 20.03.2008) зазначено: … 1.Установити, що: …; до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби; ….

На час набрання чинності Законом №2453-VI (30.07.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів (далі - Постанова №865).

Відповідно до абз.2 п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів (дана постанова втратила чинність 01.12.2012) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи наведені норми права та обставини справи, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження служби в Радянській армії з 03.05.1977 по 12.06.1979 (2 роки 1 місяць 10 днів) та половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1982 по 01.07.1986 (тривалістю 1 рік 11 місяців 1 день).

Отже, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Як встановлено судом, стаж роботи позивача на посаді судді становить 27 років 1 місяць 0 днів, тобто більше ніж 10 років.

Враховуючи наведені норми права та обставини справи, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача як судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: стаж роботи на посаді слідчого у періоди з 05.08.1986 по 10.08.1989 (3 роки 0 місяців 6 днів) та з 05.02.1992 по 04.01.1993 (0 років 11 місяців 0 днів) загалом тривалістю 3 роки 11 місяців 6 днів; період проходження служби в Радянській армії з 03.05.1977 по 12.06.1979 тривалістю 2 роки 1 місяць 10 днів та половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.07.1986 тривалістю 1 рік 11 місяців 1 день, що загалом складає 7 років 11 місяців 17 днів.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема періодів роботи на посаді слідчого, проходження служби в Радянській армії та половини строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи позивача на посаді судді є неправомірним.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.11.2018 у справі №686/23450/16-а, від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 26.03.2019 у справі №720/454/17, від 30.05.2019 у справі №592/2569/17.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №1-15/2018(4086/16) (чинне з 18.02.2020) зазначено: …Конституційний Суд України вирішив: … 2.Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами: - пункту 7 „та ліквідуються" в частині Верховного Суду України; - пункту 14 „судді Верховного Суду України"; - пункту 25. ….

Також, у Рішенні Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №1-15/2018(4086/16) (чинне з 18.02.2020) зазначено: … Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. 17.Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. ….

Тобто, за Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі №1-15/2018(4086/16) (чинне з 18.02.2020) до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів має бути встановлений один підхід.

Нормами права не передбачена можливість обмеження максимальним розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Протилежного відповідачем не доведено.

З урахуванням висновків суду про включення до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на посаді слідчого 3 роки 11 місяців 6 днів, проходження служби в Радянській армії 2 роки 1 місяць 10 днів та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 11 місяців 1 день, що загалом складає 7 років 11 місяців 17 днів, та враховуючи стаж роботи позивача на посаді судді 27 років 1 місяць 0 днів, суд підсумовує, що загальний стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, складає 35 років 0 місяців 19 днів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням наведених періодів до стажу роботи позивача на посаді судді.

Щодо того, у якому відсотковому розмірі відносно суддівської винагороди підлягає перерахунку довічне грошове утримання судді у відставці, суд зазначає таке.

Як було встановлено судом, позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VІІІ у розмірі 64% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, що підтверджується листом відповідача від 06.09.2021 №9825-14722/О-02/8-1000/21 та не заперечується сторонами.

Так, відповідач у вказаному листі вказує, що довічне грошове утримання ОСОБА_1 виплачується у розмірі 64% (50% (за стаж 20 років) + (2% х 7 років (за стаж понад 20 років)) суддівської винагороди.

В основу рішення відповідача від 06.09.2021 №9825-14722/О-02/8-1000/21покладено висновки територіального органу Пенсійного фонду України виключно стосовно того, що до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби, а також половина строку навчання в Харківському юридичному інституті відповідно до статті 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VІІІ не можуть бути враховані.

Проте помилкові висновки відповідача про неврахування до стажу роботи позивача періодів проходження служби в Радянській армії, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та періоду його роботи на посаді слідчого призвели до неправильного по суті вирішення заяви позивача про здійснення перерахунку та виплати довічного грошового утримання у розмірі 80% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Як зазначалось судом, згідно зі статтею 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, за 35 повних років стажу роботи на посаді судді розмір довічного грошового утримання повинен збільшитися на 2 відсотки за кожний рік, що перевищує 20 річний стаж (35-20=15 років, 15х2%=30%, 50%+30%=80%).

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача повинен складати 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність відмови в зарахуванні до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи позивача на посаді слідчого, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження служби в Радянській армії, починаючи з дати призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 07.02.2020.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог у цій частині, та не були спростовані відповідачем.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20.05.2013 № 7 Про судове рішення в адміністративній справі зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

З урахуванням тієї обставини, що під час розгляду справи у суді позивачем доведено необґрунтованість висновків відповідача про неврахування до стажу роботи позивача на посаді судді періодів проходження служби в Радянській армії, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та періоду його роботи на посаді слідчого, що призвело до неправильного по суті вирішення заяви позивача про здійснення перерахунку та виплати довічного грошового утримання у розмірі 80% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з чим повний та ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання відповідача здійснити з 07.02.2020 перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби в Радянській армії 2 роки 1 місяць 10 днів, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців 1 день та періоду роботи на посаді слідчого 3 роки 11 місяців 6 днів та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

У даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити з 07.02.2020 перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби в Радянській армії 2 роки 1 місяць 10 днів, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців 1 день та періоду роботи на посаді слідчого 3 роки 11 місяців 6 днів та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат, - є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1903,20 грн., що підтверджується квитанцією від 24.09.2021 №7297332 (а.с. 7).

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI Про судовий збір (далі - Закон №3674-VI) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2021 року - 2270 гривні, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Така правова позиція викладена, зокрема в Довідці про аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №674-VI у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 22.05.2015 №484-VIII, затвердженій Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 №2.

Таким чином, належна до сплати сума судового збору за звернення з даним позовом, який містить одну позовну вимогу немайнового характеру, становить 908,00 грн. (2270 грн. х 0,4).

Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 908,00 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону №3674-VI в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Судовий збір, сплачений позивачем при поданні даного позову надмірно на суму 995,20 грн., може бути повернутий за заявою позивача.

Оскільки такої заяви на адресу суду не надходило, питання про повернення судового збору, сплаченого надмірно, може бути вирішено окремо в порядку письмового провадження за заявою позивача.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оформлене листом від 06.09.2021 № 9825-14722/О-02/8-1000-21.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул.Андрія Саєнка, буд. 10) здійснити з 07.02.2020 перерахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження служби в Радянській армії 2 роки 1 місяць 10 днів, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців 1 день та періоду роботи на посаді слідчого 3 роки 11 місяців 6 днів та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням проведених виплат.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548; місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул.Андрія Саєнка, буд. 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 29.07.2022 р.

Суддя Кушнова А.О.