Справа № 140/3964/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3964/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» (далі - ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 10.11.2003 по 31.05.2021;

2) зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 10.11.2003 по 31.05.2021 у повному обсязі з урахуванням показників та правил, визначених Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням виплачених сум індексації;

3) визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2008 до 01.03.2018 та не застосування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

4) зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 до 01.03.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового убезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

5) визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2021 включно відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

6) зобов`язати здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 31.05.2021, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються п грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

7) зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати з листопада 2003 року по день її фактичної виплати.

8) визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення нарахування та виплати матеріальної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення за 2003 рік, 2004 рік, 2008 рік;

9) зобов`язати провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 2003 рік;

10) зобов`язати провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 2004 рік та 2008 рік в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів; окладу за спеціальним званням; процентної надбавки за вислугу років; щомісячної стовідсоткової надбавки; додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, які були встановленні особі рядового і начальницького складу за станом на перше число місяця, у яком) здійснюється виплата матеріальної допомоги, премії).

11) визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, 2015 рік, 2021 рік;

12) зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2011 рік, 2015 рік, 2021 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 10.11.2003 по 31.05.2021; наказом ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» від 24.05.2021 №56/ОС-21 позивач звільнений зі служби та виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з служби.

Починаючи з моменту звільнення та отримання витягу з наказу до теперішнього часу відповідачем безпідставно не проведено повного розрахунку при звільненні. Зокрема, всупереч чинному законодавству за час служби в період з 10.11.2003 по 31.05.2021 року не здійснювалася виплата індексації у належному розмірі.

Позивач вказує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації грошового забезпечення, заробітної плати у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляції) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького склад» (далі Постанова № 1294), яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців. Тому на думку позивача, він має право на проведення індексації його грошових доходів за період з 01.01.2008 по 01.03.2018, виходячи з базового місяця січень 2008 року.

Крім того, відповідач безпідставно оминув норми абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078) в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не встановив, чи перевищує розмір підвищення такого доходу, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для перерахунку позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2021.

Позивач вважає, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за спірні періоди повинні здійснюватися із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44.

Крім тог, позивач вважає, що має він має право компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з грудня 2003 року, зважаючи на наявність факту невиплати сум індексації грошового забезпечення.

ОСОБА_1 також вказує, що всупереч вимогам Указу президента України №926/96 (абзац 4 п.2) та пункту 10 наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 №203 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи» відповідач не виплатив позивачу матеріальну допомогу за 2003, 2004, 2008 роки. Крім того, позивачу не нараховувалась та не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, передбачена пунктом 1.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України №222 від 07.10.2009, за 2011, 2015 та 2021 роки.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи відповідно до приписів статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю. Відповідач вважає, що позивачем пропущено місячний строк звернення суду, визначений КАС України у справах щодо проходження публічної служби.

Щодо самих позовних вимог то зазначає, що доводи позовні вимоги в частині індексації грошового забезпечення зводяться виключно до застосування статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції з 01.01.2016, обґрунтування базується на невірному застосуванні норм матеріального права. На момент спірних правовідносин набув чинності та застосовується з 23.07.2003 Порядок №1078. До 11.07.2007 у Порядку №1078 була відсутня така категорія осіб як «особи рядового та начальницького складу». Нарахування індексації грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу було розпочато з 2007 року, тобто після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №913 від 17.07.2007. Також доводи позовної заяви зводяться виключно до застосування абз.1-6 п.5 Порядку №1078 в редакції з 15.12.2015 по 15.03.2018, обґрунтування базується на невірному застосуванні норм матеріального права, а як наслідок такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. У періоди з 01.02.2004 по 31.08.2004; з 01.04.2005 по 31.10.2005, грудень 2005 року; з 01.03.2006 по 31.08.2006; з 01.12.2006 по 28.02.2007; з 01.05.2007 року по 31.05.2007; з 01.06.2008 по 31.08.2008 року; з 01.12.2009 по 31.12.2009 року індекс споживчих цін не перевищував 101 відсоток (таким чином індексація заробітної плати правомірно не здійснювалася за цей період, оскільки індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 101 відсотків (величина порога індексації) (п. 1-1 Порядку № 1078 в редакції з 17.07.2003 до 31.12.02.2009). У періоди: з 01.01.2017 по 31.10.2017; з 01.03.2018 по 30.11.2018; з 01.01.2019 по 30.06.2019; з 01.11.2019 по 31.12.2019; з 01.01.2020 по 31.12.2020; з 01.01.2021 по 31.05.2021 індекс споживчих цін не перевищував 103 відсотка (таким чином індексація заробітної плати правомірно не здійснювалася за цей період, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (п.1-1 Порядку № 1078 в редакції з 24.02.2016 року до 31.05.2021). У всі інші періоди проходження служби індексація грошового забезпечення нараховувалась.

Щодо зобов`язання провести індексацію заробітної плати за період з 01.01.2008 по 01.03.2018 із встановленням базового місяця - січень 2008, то зазначає, що згідно додатків № 22, 23 до Постанови № 1294 схем посадових окладів осіб начальницького складу установ виконання покарань, схем посадових окладів осіб рядового і молодшого начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (в редакціях, що діяли з 01.01.2008 по 01.01.2017) підвищення посадових окладів не відбувалось. Також аналіз редакцій пункту 5 Порядку № 1078 дозволяє прийти до висновку, що до грудня 2015 зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів було визначено як підстава для зміни базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для визначення наявності або відсутності підстав для нарахування індексації. Отже, до 01.12.2015 будь-яке зростання доходів громадян мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації, базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання тарифних окладів працівника.

У редакції Порядку №1078 до 15.12.2015 відсутнє таке поняття як «базовий місяць» для розрахунку індексації, тому його застосування до спірних правовідносин, які виникли після 15.12.2015, є безпідставним.

Відповідач вказує, що зміна грошового забезпечення осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби відбулась лише з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів осіб начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби.

Відтак, з прийняттям Постанови № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015 і включно до 01.03.2018, посадові і оклади осіб начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби не змінилися. Окрім того, пунктом 3 Постанови № 1013 передбачено: «Міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів y межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих , бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року; з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015

Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до порядку №1078.

Таким чином, вказаною постановою Уряд фактично запропонував в грудні 2015 року підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати заново обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації.

Відтак, Постановою № 1013 істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015.

Окрім того, відповідач наголошує що нарахування та виплата індексації є виключно дискреційними повноваженнями роботодавця.

З урахуванням наведеного вважає, що відповідач правомірно застосовував базовими періодами для обчислення індексації заробітної плати позивачу за період з 01.01.2008 року по 30.04.2008 січень 2008 року, з 01.05.2008 по 31.08.2008 травень 2008 року, з 01.09.2008 по 30.11.2009 вересень 2008 року, з 01.12.2009 по 31.12.2016 грудень 2009 року, з 01.01.2017 по 30.04.2017 січень 2017 року, з 01.05.2017 по 28.07.2018 травень 2017 року, з 01.03.2018 по 31.12.2018 березень 2018 року, з 01.01.2019 по 31.10.2019 січень 2019 року, з 01.11.2019 по 31.12.2019 року листопад 2019 року, з 01.01.2020 по 31.12.2020 січень 2020 року, з 01.01.2021 по 31.05.2021 січень 2021 року.

Також відповідач вважає передчасними позовні вимоги щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати з листопада 2003 року по день її фактичної виплати.

Щодо не проведення нарахування та виплати матеріальної допомоги відповідач зазначив, у період проходження служби позивачем набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 18.08.1999 № 1510 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої системи» (далі Постанова № 1510), згідно пункту 4 якої особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи оклади за спеціальними званнями, надбавки, доплати та премії виплачуються у розмірах та порядку, що передбачені Указом Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926 (926/96). Тобто, Указ № 926/96 щодо грошового забезпечення на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширювався лише з 18.08.1999 і лише в частині виплат окладів за спеціальними званнями, надбавок, доплат та премій, а в частині, що стосується матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік не поширював свою дію на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, а застосовувався лише до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Таким чином, матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення не була передбачена вказаним нормативним актом для осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи в 2003 році, у зв`язку з чим не виплачувалась. У свою чергу порядок виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у 2005-2009 роках здійснювався відповідно до Інструкції №203.

У своєму зверненні від 25.01.2022 позивач просив повідомити про нарахування і виплату саме грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за кожен рік проходження служби, матеріальної допомоги в розмірі, що не перевищує грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань за кожен рік проходження служби, однак вказане прохання сформовано некоректно, адже на час проходження останнім служби та дії Інструкції №203 таких видів виплати як «грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за кожен рік проходження служби» та «матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань» не було передбачено, а згідно пункту 10.1 Порядку №203 була передбачена саме «матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік», відтак на його звернення було надано довідку № 4/1207-22/О-18 від 23.03.2022, в якій міститься графа «допомога для оздоровлення», яку в даному випадку (у вказаній довідці) слід ототожнювати з матеріальною допомогою в розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченою Порядком № 203 (за період служби з 01.11.2003 по 07.09.2009). У зв`язку з тим, що у 2004, 2008 роках при виході у чергову відпустку позивач не подавав рапорти на виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, допомога не виплачувалась.

Щодо не нарахування та не виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2011, 2015 та 2021 року відповідач зазначає, що у період проходження служби позивачем набула чинності Інструкція № 222), пунктом 9.1. Порядку № 222 якої було передбачено, що особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим хто перебуває у розпорядженні, виплачувалась матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань за мотивованим рапортом. Оскільки у 2011 позивач не подавав рапорт на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, то допомога не виплачувалась. Крім того, згідно підпункту 3 пункту 5 Постанови № 1294 надавалося право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Оскільки були відсутності мотивовані рапорти позивача та обмежений фонд грошового забезпечення (асигнування), то такі грошові допомоги керівниками не надавались, оскільки вони не були обов`язковими.

В 2015 році ОСОБА_1 було нараховано та виплачено матеріальну допомогу для оздоровлення при вибутті в чергову відпустку в розмірі 1604,265 грн., що підтверджується відповідними довідками.

Крім того пунктом 3 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.03.2018 №925/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за №377/31829, встановлено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Глава 14 вказаного Порядку передбачала виплату допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Зазначені рапорти попередньо погоджуються фінансовою службою відповідного органу або установи. Оскільки у 2021 році ОСОБА_1 не подавав рапорт на виплату допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, то допомога не виплачувалася.

З наведених підстав відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті спору до суду не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.11.2003 по 31.05.2021 проходив службу в ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Наказом начальника ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» від 24.05.2021 №56/ОС-21 старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу охорони звільнено зі служби (за власним бажанням) відповідно до пунтку 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 25.01.2022 про надання інформації щодо нарахування та виплати, серед іншого, грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за кожен рік проходження служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення за час проходження служби.

Листом від 23.03.2022 №4/1206-22/О-18 ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» повідомила позивача, що за період проходження позивачем служби в установі, а саме з 10.11.2003 по 31.05.2021 грошове забезпечення (допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань) розраховувалась згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 10.06.1999 №149 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 №203 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи», пункт 10 якої передбачав виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення одноразово, як правило, при наданні чергової відпустки; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не передбачалась, наказу Міністерства юстиції України від 09 лютого 2018 року №326/5 ««Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», пункт 18 якої передбачав виплату допомоги на оздоровлення в розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення згідно рапорту отримувача; а пункт 19 один раз на рік, за наявності фонду грошового забезпечення могла надаватися на підставі мотивованого рапорту матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищував місячного грошового забезпечення та наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», пункт 14 якої передбачає виплату допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення згідно рапорту отримувача, а пункт 15 один раз на рік, лише за наявності економії фонду грошового забезпечення, може надаватися на підставі мотивованого рапорту допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. У свою чергу, індексація грошового забезпечення здійснювалась відповідно до Постанови №1078.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (в редакції чинній на час проходження служби позивачем та до Законом № 766-VIII) встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

За змінами внесеними у вказану норму Законом № 766-VIII на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Інструкцією про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.06.1999 №149, та прийнятою надалі Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 №203, визначено склад та умови виплати грошового забезпечення вказаній категорії осіб. При цьому пунктом 1.2 Інструкції №203 встановлено, що грошове забезпечення складається з окладів грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення. До окладів грошового забезпечення належать посадові оклади та оклади за спеціальним званням, а також оклади грошового утримання курсантів навчальних закладів. Додаткові види грошового забезпечення включають надбавки, доплати, премії, одноразові й щомісячні винагороди, матеріальну допомогу та грошову допомогу при звільненні. Поряд з окладами грошового забезпечення в обов`язковому порядку виплачуються надбавки за вислугу років до окладів грошового забезпечення (далі - надбавки за вислугу років), щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавок за вислугу років) (далі - щомісячна 100-відсоткова надбавка), а також грошова допомога при звільненні.

Додаткові види грошового забезпечення (крім надбавок за вислугу років та щомісячної 100-відсоткової надбавки, інших надбавок і доплат, що мають обов`язковий характер) установлюються в залежності від фінансових можливостей підприємств установ (пункт 1.14 Інструкції №203).

Відповідно до підпункту 1.18 Інструкції №203 грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які утримуються за рахунок коштів бюджету, у межах асигнувань, визначених у кошторисі доходів і видатків органу чи установи на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з пунктом 10.1 Інструкції №203 особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває у розпорядженні органу або установи, виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється одноразово, як правило, при наданні чергової відпустки. При зміні умов грошового забезпечення впродовж календарного року особам рядового і начальницького складу, які отримали матеріальну допомогу за поточний рік до зміни умов грошового забезпечення, розмір матеріальної допомоги не перераховується.

Крім того, суд звертає увагу на те, що пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності з 01.01.2008, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до Постанови № 1294 і з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 № 222 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України № 222 та визнано таким, що втратив чинність наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 № 203.

Пунктом 1.4 Інструкції №222 встановлено, що грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначаються відповідно до чинного законодавства (пункт 1.5 Інструкції №222).

Як передбачено пунктом 9.1 Інструкції №222, особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває у розпорядженні, виплачується матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення: для оздоровлення в разі вибуття в чергову відпустку; для вирішення соціально-побутових питань за мотивованим рапортом.

При зміні умов грошового забезпечення впродовж календарного року особам рядового і начальницького складу, які отримали матеріальну допомогу за поточний рік до зміни умов грошового забезпечення, розмір матеріальної допомоги не перераховується.

Матеріальна допомога нараховується з: окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів; окладу за спеціальним званням; надбавки за вислугу років; щомісячних надбавок і доплат постійного характеру, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, в якому здійснюється виплата матеріальної допомоги; премії, обчисленої як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців (пункт 9.3 Інструкції №222).

З аналізу вище наведених норм слідує, що Інструкцією №203, яка була чинна до 23.11.2009, було передбачено лише виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, виплата якої здійснювалася одноразово, як правило, при наданні чергової відпустки. В подальшому, Інструкцією № 222, яка набрала чинності 23.11.2009, було передбачено виплату матеріальної допомоги у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, а саме: для оздоровлення в разі вибуття в чергову відпустку та для вирішення соціально-побутових питань за мотивованим рапортом. При цьому, матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, яка була передбачена Інструкцією №203, так і матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення: для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, що передбачені Інструкцією № 222, належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та такі нараховуються та виплачуються за рішенням керівника установи у межах отриманих установою асигнувань. Визначальним для вирішення питання про виплату таких допомог є факт перебування особи у відповідному періоді у щорічній відпустці та факт звернення такої особи до керівництва із відповідним рапортом про їх виплату.

Як слідує з довідки ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» від 21.06.2022 №42/3071/4 та з пояснень, викладених у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 виплачувалась матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення, передбачена Інструкцією №203, у серпні 2005 року у сумі 399,60 грн., у липні 2006 року у сумі 392,00 грн., у лютому 2007 року у сумі 441,46 грн., у квітні 2009 року у сумі 977,90 грн. При цьому, відповідач вказує, що позивач у 2004, 2008 роках ОСОБА_1 не подавав відповідні рапорти на виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, яка була передбачена пунктом 10.1 Інструкції № 203, а тому така допомога у вказаний період не виплачувалась. Також зазначає, що відповідно до пункту 10 Інструкції № 203 (за період служби позивача 01.11.2003 по 07.09.2009) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не передбачалась.

Крім того, позивачем не надано доказів перебування у 2003 році у відпустці з одночасним поданням в 2003 році рапорту на виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, яка була передбачена пунктом 10.1 Інструкції № 203. При цьому, суд зауважує, що позивач розпочав службу ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» 10.11.2003.

Суд звертає увагу на те, що Інструкцією № 203, яка була чинна до 23.11.2009, було передбачено лише виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, водночас Інструкцією № 222, яка набрала чинності 23.11.2009, передбачено виплату двох різних видів матеріальної допомоги у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, а саме для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

З урахуванням наведеного позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 2003, 2004 та 2008 роки та зобов`язання відповідача провести позивачу нарахування та виплату такої допомоги за 2003, 2004 та 2008 роки є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, задоволенню не підлягають вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, 2015 рік, 2021 рік та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2011 рік, 2015 рік, 2021 рік з огляду на наступне.

Інструкція № 222 втратила чинність на підставі а підставі наказу Міністерства юстиції № 326/5 від 09.02.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі Інструкція № 326/5).

Відповідно до пунктів 18.1, 18.2 Інструкції № 326/5 особам рядового і начальницького складу виплачується допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Виплата допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - наказу відповідного органу управління вищого рівня згідно з рапортами цих осіб з урахуванням пункту 24 розділу I цієї Інструкції.

Згідно з пунктами 19.1, 19.2 вказаної Інструкції особам рядового і начальницького складу один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється за місцем проходження служби згідно з наказом органу або установи, а начальникам цих органів або установ - наказом відповідного органу управління вищого рівня з урахуванням пункту 24 розділу I цієї Інструкції. Наказ видається на підставі мотивованих рапортів цих осіб, погоджених керівником структурного підрозділу та фінансовою службою відповідного органу або установи.

Інструкція № 326/5 втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції № 925/5 від 28.03.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі Інструкція № 925/5).

Згідно пунктами 1, 2 глави 14 Інструкції № 925/5 передбачено особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Зазначені рапорти попередньо погоджуються фінансовою службою відповідного органу або установи.

Особам рядового і начальницького складу один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється за місцем проходження служби на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку. Наказ видається на підставі мотивованого рапорту цієї особи, погодженого керівником структурного підрозділу та фінансовою службою відповідного органу або установи (пункти 1, 2 глави 15 Інструкції № 925/5).

Як слідує з довідки ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» від 21.06.2022 №42/3071/4 про одноразової додаткові види грошового забезпечення та індексацію грошового забезпечення та з пояснень, викладених у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення в 2015 році в розмірі 1604,26 грн. При цьому, відповідач вказує, що позивач у 2011 та 2021 роках ОСОБА_1 не подавав відповідні рапорти на виплату матеріальної допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, а тому така допомога у вказаний період не виплачувалась.

Доказів подання у 2011 році та 2021 році рапортів на виплату матеріальної допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення позивачем не надано.

В обґрунтуванні позовних вимог в частині виплати матеріальної допомоги позивач посилається на Указ Президента України від 04.10.1996 № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ», згідно з яким встановлено, виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Однак суд зазначає, що з огляду на те, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.1999 № 1510 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої системи» було установлено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи оклади за спеціальними званнями, надбавки, доплати та премії виплачуються у розмірах та порядку, що передбачені Указом Президента України від 04.10.1996 № 926, то Указ Президента України від 04.10.1996 № 926/96 поширювався на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи лише в частині виплати окладів за спеціальними званнями, надбавок, доплат та премії, і не поширювався на вказану категорію осіб в частині виплати матеріальної допомоги.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 2003, 2004 та 2008 роки, зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату такої допомоги за вказані роки та визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2011, 2015, 2021 року та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за вказані роки.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог, які стосуються виплати позивачеві індексації грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282).

Статтею 1 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання купівельної спроможності їх грошових доходів.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Отже, грошове забезпечення є об`єктом індексації. Тому суд вважає помилковими доводи відповідача про відсутність у позивача права на індексацію з тих підстав, що нормативними актами, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, не було передбачено індексації грошового забезпечення (заробітної плати) осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи.

Суд зауважує, що Закон №1282-ХІІ не містить винятків для індексації грошового забезпечення певної категорії осіб, зокрема, тієї, до якої належав позивач.

Статтею 3 Закону №1282 передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

За змістом статті 4 Закону №1282 (в редакції, що діяла до 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24.12.2015 внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII та поріг індексації підвищено зі 101 % до 103 %.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078, далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції до 01.01.2016) та в розмірі 103 відсотка (в редакції після 01.01.2016).

Індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно із абзацом 1 пункту 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Як вже зазначалося судом, ОСОБА_1 проходив службу в ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» з 10.11.2003 по 31.05.2021.

З довідки ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» від 21.06.2022 №42/3071/4, слідує, що ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувала індексація грошового забезпечення у період: березень-квітень 2007 року, серпень-грудень 2007 року, квітень 2008 року, грудень 2008 року листопад 2009 року, березень 2010 року грудень 2016 року, листопад 2017 року лютий 2018 року, грудень 2018 року, липень жовтень 2019 року.

Відповідач стверджує, що індексація грошового забезпечення позивача здійснювалася відповідно до Порядку №1078, а саме у періоди, коли індекс споживчих цін перевищував 101 (в редакції до 01.01.2016) та 103 відсотка (після 01.01.2016 року), в періоди коли індекс споживчих цін не перевищував 101 та 103 відсотки відповідно індексація грошового забезпечення не проводилася.

Разом з тим, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги в частині ненарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 10.11.2003 по 31.05.2021 не наводить достовірних та обґрунтованих відповідних розрахунків, за якими, на його думку індексація грошового забезпечення за період з 10.11.2003 по 31.05.2021 нарахована та виплачена йому у неналежному розмірі.

Доказів, які б підтверджували обставини щодо не проведення відповідачем нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.11.2003 по 31.05.2021 відповідно до Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078, позивач суду не надав.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 10.11.2003 по 31.05.2021 та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 10.11.2003 по 31.05.2021 у повному обсязі з урахуванням показників та правил, визначених Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням виплачених сум індексації задоволенню не підлягають.

При цьому, єдиний висновок позивача про неналежну виплату йому індексації фактично ґрунтується на незастосуванні відповідачем при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 01.03.2018 базового місяця січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 31.05.2021 базового місяця березень 2018 року.

Щодо позовних вимог про встановлення при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 01.03.2018 базового місяця січень 2008 року суд зазначає наступне.

09.12.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова №1013), яка набрала чинності 15.12.2015 та відповідно до пункту 6 цієї постанови застосовується з 01.12.2015.

Постановою №1013 до Порядку №1078 внесені зміни, пункт 5 викладено в новій редакції: «5. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру» .

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку».

Таким чином, з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

При цьому, важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий базовий місяць), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого порогу), визначеного законом.

Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:

- 101 відсоток за період до 01.01.2016 (частина перша статті 4 Закону №1282-XII в редакції, що діяла до 01.01.2016);

- 103 відсотки за період після 01.01.2016 (частина перша статті 4 Закону №1282-XII зі змінами).

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 в редакції, що діяла до 01.12.2015, базовим місяцем для нарахування індексації вважався місяць, в якому відбулася одна із подій:

1) підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, або

2) зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

При цьому місяць, у якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У зв`язку з прийняттям Постанови №1013, якою внесені зміни серед іншого і до пункту 5 Порядку №1078, з 01.01.2016 істотно змінився порядок нарахування індексації, оскільки базовим місяцем (місяцем, від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, до досягнення ним порогу 103%) визначено місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, а не підвищення розмірів мінімальної заробітної плати чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімального розміру.

Судом встановлено, що у період з січня 2008 року по грудень 2015 року включно відповідач здійснював позивачу нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, в такі періоди: квітень 2008 року (базовий місяць січень 2008 року), грудень 2008 року листопад 2009 року (базовий місяць вересень 2008 року), березень 2010 року грудень 2015 року (базовий місяць грудень 2009 року).

Доводи позивача щодо нарахування індексації грошового забезпечення за січня 2008 року по лютий 2018 року включно у меншому розмірі зводяться до того, що відповідач неправильно визначив «базовий» місяць, яким, на його переконання, має бути січень 2008, оскільки 01.01.2008 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294), якою затверджено схеми посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України, що залишалися незмінними до березня 2018.

Однак суд звертає увагу на те, що відповідно до норм Порядку №1078 в редакції, що діяла до грудня 2015, «базовим» місяцем вважався місяць, в якому відбулося (1) підвищення мінімальної зарплат, пенсій, стипендій, виплат із соціального страхування чи (2) зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати). З прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №1013, яка набрала чинності з 15.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати (грошового забезпечення) та інших доходів населення. Пункт 5 Порядку №1078 в редакції Постанови №1013, пов`язує початок обчислення зростання індексу споживчих цін з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою.

Постанова №1013 не містить вказівок про те, що її положення застосовуються до правовідносин щодо нарахування індексації за період до набрання нею чинності (тобто зворотна дія в часі). З огляду на це твердження позивача щодо визначення січня 2008 базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення за період з січня 2008 року по грудень 2015 року є помилковими. При цьому, позивач не навів інших доводів, які спростували б правильність проведених відповідачем нарахувань індексації за вказаний період.

За таких обставин суд дійшов висновку, що аргументи позивача не доводять помилковості дій відповідача щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2008 року по грудень 2015 року, тому у задоволенні позовних вимог за цей період слід відмовити з мотивів їх безпідставності.

Щодо періоду з 01.01.2016 по 28.02.2018, то суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення позивачу за період січень 2016 року по грудень 2016 року (базовий місяць грудень 2009 року), за період листопад 2017 року по лютий 2018 року (базовий місяць травень 2017 року), при цьому в період з січня 2017 року по жовтень 2017 року індексація грошового забезпечення позивача відповідачем не нараховувалася та не виплачувалася (застосовано базові місця січень 2017 року за період січень-квітень 2017 року та травень 2017 року за період травень-жовтень 2017 року).

Пункт 5 Порядку №1078 в редакції Постанови №1013 пов`язує початок обчислення зростання індексу споживчих цін з місяцем, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до пункту 13 указаної Постанови вона набрала чинності з 01.01.2008.

З січня 2008 по 28.02.2018 посадовий оклад військовослужбовців не змінювався.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01.03.2018.

У подальшому після прийняття Постанови № 704 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Отже, в контексті нової редакції Порядку №1078 базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з січня 2016 року (тобто з наступного місяця після запровадження описаного нового правового регулювання, що набрало чинності в грудні 2015 року) по лютий 2018 року включно є саме січень 2008, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

При вирішенні даного спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 19.05.2022 у справі №380/11904/21 які полягають, зокрема, у такому.

Місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації. За змістом пункту 5 Порядку № 1078 підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку. Аналіз пункту 5 Порядку № 1078 свідчить про те, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пов`язується з місяцем підвищенням тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець. Отже, збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.

Підсумовуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що з січня 2008 по лютий 2018 включно розміри посадових окладів військовослужбовців не змінювались, що виключало підстави для встановлення іншого (відмінного від січня 2008) базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Відтак позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, які стосуються періоду з 01.03.2018 по 30.11.2019, судом враховано наступне.

Як встановлено судом, індексація грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, з січня 2019 по червень 2019 року та з листопада 2019 року по травень 2021 року позивачу не нараховувалась, а у періоди грудень 2018 року та липень 2018 року жовтень 2019 року нарахування та виплата індексації проводились. При цьому, для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по грудень 2018 року застосовано базовий місяць березень 2018 року, за період з січня 2019 року по жовтень 2019 року застосовано базовий місяць січень 2019 року, за період з листопада 2019 року по грудень 2019 року застосовано базовий місяць листопад 2019 року, за період з січня 2020 року по грудень 2020 року застосовано базовий місяць січень 2020 року, за період з січня 2021 року по травень 2021 року застосовано базовий місяць січень 2021 року. Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються довідкою ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» від 21.06.2022 №42/3071/4.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Як вже зазначалося судом, 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Пунктом четвертим цієї постанови установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Зазначена постанова набрала чинності з 01.03.2018.

Відтак, березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів (базовим місяцем) позивача. Вказана обставина сторонами у справі не заперечується.

Згідно із абзацом другим пункту п`ятого Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Водночас, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103 %.

Разом з тим, у контексті спірних правовідносин необхідно звернути увагу на те, що питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078.

Так, відповідно до абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Так, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.

Водночас суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.

Проте, як слідує з матеріалів справи, у межах спірних правовідносин відповідач, вирішуючи питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року (місяць підвищення посадового окладу позивача згідно Постанови № 704) по день виключення позивача із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення врахував лише норми абзаців першого, другого пункту 5 Порядку № 1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Саме тому, із урахуванням зазначених норм, та із застосуванням, як місяця підвищення грошового доходу позивача (базового місяця) березня 2018 року, відповідач почав здійснювати нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення тільки з 01 грудня 2018 року, тобто місяця, який є наступним після місяця, у якому індекс споживчих цін перевищив 103%.

Проте, на переконання суду, у межах спірних правовідносин відповідач безпідставно оминув норми абзаців третього, четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) та не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.

Як наслідок, не перевіривши наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) та, не встановивши факту перевищення розміру підвищення грошового доходу позивача суми індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, відповідач не міг встановити право позивача на отримання визначеної суми індексації (фіксованої суми індексації) відповідно вимог до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078.

При цьому оскільки обов`язок визначення наявності у позивача права на отримання визначеної суми індексації (фіксованої суми індексації) відповідно вимог до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078 покладений на відповідача, то у межах спірних правовідносин суд лише констатує ту обставину, що відповідач безпідставно, за відсутності для цього правових підстав, передбачених законом, не перевірив наявність у позивача права на отримання зазначеної вище суми індексації за період з 01.03.2018 по 31.05.2021.

За таких обставин суд ставить під сумнів правильність визначення відповідачем нарахованих позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2021.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що неврахування відповідачем вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.03.2018 року по 31.05.2021 є протиправним, а тому для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2021 з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Разом з тим, суд зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Наведені висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №802/412/17-а, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17.

Стосовно справ з подібними правовідносинами, то Верховний Суд у своїй практиці указував на те, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Зазначені висновки Верховний Суд виклав у постановах від 29.11.2021 в справі №120/313/20-а, від 26.01.2022 в справі №400/1118/21, від 20.04.2022 в справі №420/3593/20 та від 31.05.2022 в справі № 400/4491/20.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 (далі - Порядок №44), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до пункті 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, суд погоджується з позивачем, що нарахування та виплату індексації грошового забезпечення слід проводити з врахуванням пункту 2 Порядку №44.

Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Враховуючи, що у цій справі встановлювалось право особи на нарахування та виплату спірної грошової суми, яка визначена не була, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про нарахування та виплату компенсації за невчасно виплачену індексацію заявлена передчасно, відносно майбутніх правовідносин та подій, котрі ще не склались (відповідач не здійснив остаточного та правильного обчислення розміру індексації за спірний період), отже задоволенню не підлягає.

Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 у справі № 160/35/20 (адміністративне провадження № К/9901/16801/20).

На доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом суд вважає за необхідне зазначити, що предмет позову у справі стосується невиплати позивачеві матеріальних допомог, що належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, тобто спір стосується оплати праці та державних гарантій, встановлених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12.06.2020 у справі №818/1106/16.

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України зазначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду із цим позовом не обмежується будь-яким строком.

З огляду на вищевикладені обставини у справі, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно з встановленням базового місяця січень 2008 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року із з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44; визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 31.05.2021; зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.05.2021, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» (44601, Волинська область, селище міського типу Маневичі, вулиця Андрія Снітка, будинок 25, ідентифікаційний код 08562660) про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно з встановленням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Визнати протиправними дії Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року.

Зобов`язати Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2021 року, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк