Справа № 280/2709/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

25 липня 2022 року Справа № 280/2709/22 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сіпака А.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування постанов та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної казначейської служби України (далі відповідач 1), до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач 1), в якому позивач просить суд:

скасувати постанови заступника начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Соколенко Світлану Миколаївну про зупинення вчинення виконавчих дій від 02.11.2021 за виконавчими листами виданими 11.06.2019 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя у справі №337/634/19 про стягнення судового збору у розмірі 971,31 грн. (ВП №59554458) та про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 178 604,15 грн. (ВП №59554653) та поновити виконавчі провадження №59554458 та №59554653;

зобов`язати заступника начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Соколенко Світлану Миколаївну на виконання ст. 4 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень повторно подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування ОСОБА_1 коштів за виконавчими листами виданими 11.06.2019 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя у справі №337/634/19 про стягнення судового збору у розмірі 971,31 грн. (ВП №59554458) та про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 178 604,15 грн. (ВГІ №59554653);

зобов`язати Державну казначейську службу України прийняти до виконання документи щодо виконання Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі №337/634/19 про стягнення судового збору у розмірі 971.31 грн. (ВП №59554458) та про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 78 604,15 грн. (В11 №59554653) та виплатити вказані суми на користь ОСОБА_1 відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Ухвалою суду від 10.05.2022 позовну заяву залишено без руху на підставі ст.ст. 160-161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Встановлено позивачу десятиденний строк, з дня вручення копії ухвали, для подачі оригіналу платіжного документу на підтвердження сплати судового збору в розмірі, встановленому 2977, 20 грн. та клопотання, оформлене відповідно до вимог статті 167 КАС України, про поновлення строку звернення до суду з даним позовом з наданням належних доказів.

На адресу суду надійшло клопотання позивача, про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, в якому позивач також просив суд поновити пропущений строк. В обґрунтуваннях клопотання позивачем зазначено, щоз листопада 2021 року намагався оскаржити дії заступника начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Соколенко Світлани Миколаївни. Це підтверджено номерами справ №280/11369/21, №280/928/22. Однак, з процесуальних підстав позовне провадження судом не було відкрито.

Розглянувши заявлене клопотання, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений приписами статтей 122, 287 КАС України та статті 74 Закону України Про виконавче провадження строк звернення до суду з цим позовом, з огляду на наступне.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін., які суд також враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Надаючи оцінку доводам позивача, наведеним у поданій на виконання вимог ухвали суду заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд звертає увагу на те, що в ній не зазначено жодних поважних причин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, які б унеможливили позивача звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк

Слід також зазначити і те, що надані позивачем до заяви документи, а саме витяги ухвал про повернення позовної заяви від17.01.2022 по справі №280/11369/21 та від 20.01.2022 по справі 3280/928/22.

Так, зі змісту витягу ухвали від 17.01.2022 по справі №280/11369/21 слідує, що 22.12.2021 представником позивача самостійно подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із чим позовну заяву повернуто позивачеві.

Перевіривши матеріали позовної заяви по справі №280/928/22, суддя в ухвалі про повернення позовної заяви від 20.01.2022 дійшов висновку, що спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами) - Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства Хортицьким районним судом м.Запоріжжя.

Заявлені позивачем вимоги до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

В той же час, вимоги позивача, заявлені до Державної казначейської служби України належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Відтак, позивачем об`єднано в одній позовній заяві вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Разом із цим, суддею було роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду з тотожною заявою в порядку, встановленому законом.

Суддя звертає увагу, що у даній позовній заяві аналогічні позовні вимоги що і у справі №280/928/22.

Згідно даних, які містяться в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», ухвала по справі №11369/21 від 17.01.2022 набрала законної сили 17.01.2022, ухвала по справі №280/928/22 від 20.01.2022 набрала законної сили 20.01.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Згідно зі частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, у поданій заяві позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого законом строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Із наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з даним позовом у строк, встановлений приписами статтей 122, 287 КАС України та статті 74 Закону України Про виконавче провадження строк звернення до суду з цим позовом.

Суддя наголошує, неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

З огляду на викладене, суддя дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами, а поважних причин його пропуску не наведено, відповідних доказів не надано.

Враховуючи наведене, подана позивачем заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись ст.ст. 121-123, 169, 241, 256, 287, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування постанов та зобов`язання вчинити певні дії,, - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви видати (надіслати) позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви, згідно ч.8 ст.169 КАС України, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака