Справа № 120/3842/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 серпня 2022 р. Справа № 120/3842/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 )

до: Липовецької міської ради (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницька обл., 22500)

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі - позивачі) до Липовецької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача при розгляді клопотань позивачів про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради за межами населеного пункту Вінницького району Вінницької області та зобов`язання відповідача на найближчому засіданні сесії прийняти рішення, яким надати дозвіл позивачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради за межами населеного пункту Вінницького району Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що звернулися до відповідача із клопотаннями про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради за межами населеного пункту Вінницького району Вінницької області, долучивши до них всі необхідні документи (графічні матеріали із зазначенням місця розташування земельної ділянки, паспортні дані фізичних осіб). З метою з`ясування стану розгляду клопотань, позивачі 14.04.2022 року звернулися до відповідача із запитом на отримання відповідної інформації, однак відповідач відповіді не надав. Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність стосовно розгляду їх клопотань, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.05.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином копії клопотань про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради за межами населеного пункту Вінницького району Вінницької області, з якими зверталися позивачі, а також докази вчинення відповідачем дій щодо їх розгляду.

16.06.2022 року за вх.№ 31920 до суду від відповідача надійшов відзив, якому останній заперечує проти заявленого позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 17.02.2022 року позивачі звернулися з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. 04.03.2022 року позивачам надіслано листи, в яких повідомлялось, що їх клопотання будуть розглянуті на черговій сесії Липовецької міської ради, про що буде повідомлено додатково. Пізніше відповідач повідомив позивачів про те, що їх клопотання не можуть бути розглянуті на черговій сесії ради, оскільки під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються урахуванням особливостей визначених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", відповідно до якого надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельної ділянки заборонено. Крім того, відповідач посилається на призупинення роботи державних реєстрів, що унеможливлює встановлення типу права власності земельних ділянок, що зазначені на графічних матеріалах, поданих позивачами разом з клопотаннями. З огляду на викладене, відповідач вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Разом із відзивом відповідачем надано витребувані докази.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

17.02.2022 року до відповідача надійшли клопотання позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

04.03.2022 року позивачів листами відповідача за вих.№198/03-03, №200/03-03, №201/03-03, №202/03-03 повідомлено, що їх клопотання будуть розглянуті на черговій сесії Липовецької міської ради, про що буде повідомлено додатково.

12.05.2022 року листами за вих.№275/03-03, №276/03-03, 277/03-03 та №278/03-03 відповідач повідомив позивачів, що розгляд їх клопотань неможливий під час воєнного стану, адже Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель заборонено.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо розгляду поданих клопотань, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з наведених норм, ст. 118 ЗК України містить виключний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідач, в силу вимог ЗК України та покладених на нього обов`язків, зобов`язаний в кожному випадку дослідити фактичні обставини повно та всебічно для з`ясування наявності чи відсутності встановлених законом підстав для відмови в задоволенні заяви.

Суд наголошує, що при вирішенні питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач здійснює владно-управлінські функції на підставі закону та від імені держави вирішує питання щодо передачі земельних ділянок у власність або користування громадянам.

Тобто, відповідне рішення є актом організаційно-розпорядчого характеру, що видається органом державної влади в процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України та спрямований на їх реалізацію.

Відтак за своєю юридичною природою рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, яке приймається відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, має відповідати формі розпорядчого документа.

Правовий статус відповідача визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Ст. 26 Закону №280/97-ВР передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад. Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно ч. 1, 2 ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналізуючи у комплексі норми ч. 6 ст. 118 ЗК України та ч. 1, 2 ст. 59 Закону №280/97-ВР суд зазначає, що при вирішенні клопотання позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у ради виникає обов`язок, по - перше розглянути клопотання у місячний строк і по - друге - прийняти одне із двох рішень, а саме: 1) про надання дозволу на розроблення проекту або 2) про відмову у його наданні.

Судом встановлено, що позивачі, відповідно до вимог ст. 118 ЗК України, звернулися до органу місцевого самоврядування - відповідача - із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2 га для ведення особистого селянського господарства , розташованої на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області для кожного окремо.

Проте, як вбачається судом з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, клопотання позивачів, станом на час розгляду справи судом, ним не були розглянуті, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або мотивованого рішення про відмову в наданні дозволу проекту землеустрою, відповідачем прийнято не було, а тому суд доходить висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданих позивачами заяв.

Водночас, ЗК України визначено чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідач, за результатами розгляду клопотань позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення конкретної земельної ділянки, зобов`язаний був прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою або надати позивачам вмотивовану (із зазначенням конкретних причин) відмову у його наданні.

Суд наголошує, що відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у формі рішення за заявою позивачів, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити саме за законом, оскільки рішення, за результатами розгляду заяв позивачів на сесії, прийнято не було.

Водночас суд критично оцінює доводи відповідача щодо неможливості розгляду клопотань позивачів з огляду на введення воєнного стану на території України та, як наслідок, внесення змін в законодавство щодо заборони надання відповідних дозволів, зважаючи на наступне.

Клопотання позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради за межами населеного пункту Вінницького району Вінницької області надійшли до відповідача 17.02.2022 року про що свідчить відповідний штамп на них. Оскільки ЗК України встановлено місячний строк до розгляду зазначених клопотань, кінцевим днем такого розгляду було 17.03.2022 року. В той же час відповідач посилається на положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", яким внесені зміни до Перехідних положень ЗК України, зокрема, щодо введення заборони на надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель. В контексті вказаного суд зазначає, що даний закон прийнято 24.03.2022 року, а дата набуття ним чинності - 07.04.2022 року. Отже, впродовж встановлено строку розгляду клопотань позивачів, тобто до 17.03.2022 року, такої заборони не існувало та відповідач згідно приписів ст. 118 ЗК України та ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" повинен був розглянути клопотання позивачів та прийняти відповідне управлінське рішення.

Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідач не розглянув клопотання позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради та не прийняв обґрунтованого рішення у відповідності до вимог ЗК України, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не здійсненні належного розгляду клопотань позивачів, як того вимагає ст. 118 ЗК України, оскільки вищезазначеними нормами права не закріплено за суб`єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмовляти у задоволенні клопотання листом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

За таких обставин, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача на найближчому засіданні сесії прийняти рішення, яким надати дозвіл позивачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради за межами населеного пункту Вінницького району Вінницької області, суд зазначає наступне.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у не розгляді клопотань позивачів у зв`язку з не прийняттям відповідачем жодного з тих рішень, які передбачені ЗК України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивачів є зобов`язання відповідача розглянути вказані клопотання та прийняти відповідне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Додатково суд зазначає, що вказана позовна вимога в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення на найближчому засіданні сесії не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні").

Порядок скликання сесій, підготовки і розгляду відповідною радою питань, проведення засідань, прийняття рішень ради, загальні умови формування та організації роботи постійних та інших комісій ради, виконавчих органів ради, здійснення депутатської діяльності, обрання і затвердження посадових осіб місцевого самоврядування та інші процедури, які випливають з повноважень ради, встановлених Конституцією та законами України, визначаються Регламентом.

За таких обставин, суд не вбачає підстав покладати на відповідача обов`язок розгляду клопотань позивачів "на найближчому засіданні сесії ради", оскільки це питання щодо строків розгляді врегульовано законом та відноситься до власних повноважень відповідача при виконання ним судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача на користь кожного з позивачів окремо підлягає стягненню судовий збір у сумі 744 грн. 30 коп..

Керуючись Конституцією України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", Земельним кодексом України та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Липовецької міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Липовецької міської ради щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14.02.2022 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради.

Зобов`язати Липовецьку міську раду розглянути клопотання та прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Липовецької міської ради за межами населеного пункту Вінницького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради судовий збір у розмірі 744 грн 30 коп. кожному окремо.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач 1 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Позивач 2 - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Позивач 3 - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Позивач 4 - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 30, м.Липовець, Вінницька обл., 22500, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.08.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна