Справа № 280/4797/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 липня 2022 року 16 год. 25 хв.Справа № 280/4797/21 ПР/280/22/22 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., за участі секретаря судового засідання Прус Я.І. та сторін

від позивача: адвокат Штенгелов О.В.,

від відповідача: Коваленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 , який поданий представником адвокатом Штенгеловим Олександром Володимировичем (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129)

до Головного управління національної поліції в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015 - 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, з урахуванням суми індексації цієї компенсації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ГУНП в Запорізькій області від 17.06.2016 №222 о/с позивача ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. У відповідності до вказаного наказу, вислуга років у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становить - 12 років 04 місяці 20 днів. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 20.07.2015, виданого на підставі рішення комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 25.06.2015 № 11/I/VІІІ/8. Під час несення служби в поліції, ОСОБА_1 , у 2015 році та у 2016 році додаткову відпустку учасника бойових дій не використав, що підтверджується довідкою ГУНП в Запорізькій області від 26.02.2021 №992/04/3-2021. В день звільнення зі служби в поліції, відповідач протиправно не виплатив ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки у 2015 році та 2016 році. Розмір грошової компенсації, з урахуванням інфляційних втрат, складає 51367 гривень 19 копійок. На адвокатський запит щодо підстав невиплати компенсації, ГУНП в Запорізькій області листом від 26.02.2021 №992/04/3-2021, повідомлено, що відповідно до Закону України «Про відпустки» грошова компенсація додаткової відпустки учасника бойових дій не передбачена.

Позивач надав розрахунок індексації суми невиплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки у 2015 - 2016 роках, згідно якого розмір грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015 - 2016 роки складає 51367 гривень 19 копійок.

Позивач вважає протиправною бездіяльність щодо невиплати йому компенсації, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом, в якому виклав відповідне нормативне обґрунтування своїх вимог.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/4797/21 з повідомленням (викликом) сторін.

10 серпня 2021 року ухвалою суду зупинене провадження у справі до 25 серпня 2021 року об 11 год. 00 хв.

25 серпня 2021 року усною ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з підстав пропущення позивачем строків звернення до суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року клопотання відповідача задоволено. Позовну заяву залишено без розгляду.

27 січня 2022 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду скасовано ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 про залишення позовної заяви без розгляду, справу направлено до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

11 липня 2022 року ухвалою суду справу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 18 липня 2022 року об 16 год. 00 хв.

18 липня 2022 року ухвалою суду судове засідання в адміністративній справі №280/4797/21 відкладено на 21 липня 2022 року о 15 год. 00 хв.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов у якому зазначено, що позивач пропустив строки звернення до суду і позовна заява підлягає залишенню без розгляду. Окрім того, відповідач зазначив, що грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не передбачена законодавством України, зокрема Кодексом Законів про працю України та Законом України «Про відпустки». Також, відзив містить відомості, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій не має постійного характеру, а отже зазначені суми індексації не підлягають.

З зазначених причин відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій останній позовні вимоги підтримав, зазначив, що звернення до суду із вимогою про стягнення належної позивачу заробітної плати не обмежене будь-яким строком. Окрім того, зазначив, що доводи відповідача щодо відсутності передбачених Законом підстав для виплати ОСОБА_1 компенсації з урахуванням індексації, є нічим іншим ніж намагання відповідача уникнути відповідного обов`язку виплатити грошові кошти.

В судовому засіданні 21 липня 2022 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.07.2015, виданого на підставі рішення комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 25.06.2015 № 11/I/VІІІ/8.

Наказом ГУНП в Запорізькій області від 17.06.2016 №222 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. Вислуга років у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становить - 12 років 04 місяці 20 днів.

Під час несення служби в поліції, ОСОБА_1 , у 2015 році та у 2016 році додаткову відпустку учасника бойових дій не використав, що підтверджується довідкою ГУНП в Запорізькій області від 26.02.2021 №992/04/3-2021.

В день звільнення зі служби в поліції, ГУНП в Запорізькій області не виплатило ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки у 2015 році та 2016 році.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача - адвоката Штенгелова О.В., ГУНП в Запорізькій області листом від 26.02.2021 №992/04/3-2021, повідомило, що відповідно до Закону України «Про відпустки» грошова компенсація додаткової відпустки учасника бойових дій - не передбачена.

Згідно довідки від 11.03.2021 №554/12/01-2021, грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні місяці перед звільненням складало за квітень 2016 року - 5000 гривень; травень 2016 року - 5000 гривень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про відпустки», установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки (серед іншого): основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п.12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII.

Згідно з п.2 статті 92 Закону України № 580-VIII поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 10 статті 93 цього ж Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України «Про національну поліцію», який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення від проходження служби у Національної поліції.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 - 2016 роки.

Так, згідно положень п.8 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18-а, залишеним в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Відповідно до ч.3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно довідки ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_1 , на день звільнення зі служби, мав право на грошове забезпечення 5000,00 грн за 30 днів, а отже сума компенсації становить 4666,66 грн (5000/30=166,66) щоденна оплата, тож за 28 днів (14х2) (166,66)*14*2) = 4666,66 грн.

Як слідує з наданого позивачем розрахунку індексації суми невиплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки у 2015 - 2016 роках, розмір грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015 - 2016 роки складає 51 367 гривень 19 копійок.

Відзив на позовну заяву не містить заперечень щодо наданого позивачем розрахунку індексації суми невиплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки у 2015 - 2016 роках. Також, під час розгляду адміністративної справи, відповідач не надав власного розрахунку індексації суми невиплаченої ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки у 2015 - 2016 роках.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач своєю протиправною бездіяльністю позбавляє позивача на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати, суд вважає, що для повного захисту порушених прав ОСОБА_1 необхідно:

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2016 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Щодо індексації грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2015 - 2016 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, суд зазначає наступне.

За змістом частини 5 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», яка регулює питання грошового забезпечення поліцейських, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно статті 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

У частині 5 статті 2 Закону № 1282 вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 6 Закону № 1282 визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону № 1282 Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

Пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 823/2249/18, які відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з урахуванням суми індексації цієї компенсації підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини першої статті 7 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд приходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_2 , іпн НОМЕР_2 ) до Головного управління національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова Олександра, буд. 29, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати Головне управління національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова Олександра, буд. 29, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 14 календарних днів за 2015 - 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, з урахуванням суми індексації цієї компенсації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлене у повному обсязі та підписане суддею 26 липня 2022 року.

Суддя Р.В. Сацький