Справа № 320/11220/21
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року № 320/11220/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог.

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з позовом до Київської митниці, у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати обидва рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці від 26.07.2021 №UА100380/2021/000361/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуск) товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці від 26.07.2021 №UА00380/2021/38028.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача.

Позов мотивовано протиправністю коригування контролюючим органом митної вартості імпортованого позивачем товару, незважаючи на надання декларантом усіх необхідних документів для митного оформлення та визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, та порушенням контролюючим органом приписів законодавства, що регламентує митну справу в Україні, в зв`язку із безпідставним застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при винесенні оскаржуваного рішення без наявності для того встановлених митним законодавством підстав.

Відповідачем подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про надання позивачем до митного оформлення документів не в повному обсязі та з розбіжностями, які викликали сумнів у достовірності та об`єктивності відомостей щодо підтвердження числових значень митної вартості. З метою усунення виявлених розбіжностей та підтвердження числових складових митної вартості позивачу було запропоновановано надати додаткові документи, водночас, подані декларантом основні та додаткові документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числові складові з заявленої митної вартості, в зв`язку з чим митницею правомірно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, який ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

III. Процесуальні дії у справі.

Суд своєю ухвалою від 20.09.2021 відкрив спрощене позовне провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив такі обставини справи.

ФОП ОСОБА_2 придбала товар «текстильні матеріали, з покриттям із поліуретану: Nylon assorted colors, Cordura, тканина з нейлону Cordura, різнікольори 6000 фунтів.

Матеріал виготовлення: тканина із 100% нейлону, покрита з однієї сторони поліуретаном.

Покриття суцільне, сприймається неозброєним оком.

Являє собою тканину Grade 2, з певними дефектами.

Вид фасування: рулони на паперових тубусах, загальною вагою 3406,0 кг (вага брутто), 6000 фунтів - 2721,55 кг (вага нетто) вартістю 4000,00 USD, на підставі контракту №20210315-1 від 15 березня 2021 року та додатків №1 і №2, які є невід`ємною його частиною та інвойсу №3152021IL від 15.03.2021.

Продавцем товару виступала американська компанія «MagnaFabricsInc» (FederalTaxID 223011268), зареєстрована за адресою: 160 Hoover Drive, Cresskill, New Jersey 07626-1716 USA.

14 липня 2021 року до Київської митниці було подано електронну митну декларацію типу «ІМ 40 ДЕ» №UA100380/2021/017660 на товар «текстильні матеріали, з покриттям із поліуретану: Nylon assorted colors, Cordura, тканина з нейлону Cordura, різні кольори 6000 фунтів за заявленою вартістю 4000 доларів США (ціна товару).

Митна вартість товару була визначена із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) в сумі 5 145,700 доларів США.

На підтвердження заявленої митної вартості товару було подано митному органу: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару №20210315-1 від 15.03.2021 з додатками №1 і №2; рахунок-фактура (інвойс) Commercial invoice №3152021IL від 15.03.2021; коносамент (Billoflading) ZIMUORF1043389-02 від 24.05.2021; автотранспортна накладна CMR №451213 від 13.07.2021; експортна декларація країни-відправлення (Electronic Export Information); сертифікат про походження товару; банківський платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті) щодо оплати товару; SWIFT по оплаті за товар; інвойс №OD14753 від 12.05.2021 компанії-перевізника; чек POS-терміналу про списання коштів за оплату послуг перевезення; квитанція про транзакцію і зарахування коштів на рахунок перевізника.

26.07.2021 Київською митницею було розглянуто документи, що подавались для митного оформлення товару та прийняті рішення про коригування митної вартості товарів (№UА100380/2021/000361/2 від 26.07.2021 та №UА100380/2021/000361/2 від 26.07.2021), згідно з якими митницею, застосовано резервний метод визначення митної вартості, заявлену декларантом митну вартість товару у митній декларації № UA100380/2021/017660 від 14.07.2021 скориговано до рівня 138339,58 доларів США (16,8100 доларів США за одиницю) та 45756,58 доларів США (5,560 доларів США за одиницю).

03.08.2021 до митниці було подано нову електронну митну декларацію №/2021/019606 із митною вартістю, заявленою з урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів №UA100380/2021/000361/2 від 26.07.2021, відповідно до якого митну вартість скориговано до рівня 45756,58 доларів США - 5,560 доларів США за одиницю). Цей товар був випущений у вільний обіг на підставі електронної митної декларації типу «ІМ40ДЕ» №UA100380/2021/019606, в порядку ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України.

Посадовою особою митниці посилаючись на ч. 4 ст. 57 МКУ проведено з декларантом процедуру консультації та відповідно до положень статті 53 Митного кодексу, декларанту запропоновано надати до митного органу такі документи за умови надання яких митна вартість може бути визнана: - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок-фактура на оплату, витрати на навантаження, вивантаження); - виписку з бухгалтерської документації; - копію митної декларації країни відправлення, з ціною товару та відповідно до вимог статті 254 МКУ її переклад українською мовою; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів заявлених у митній декларації, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини згідно партії товару зазначеної у митної декларації. - каталоги, специфікації, прайс-лист виробника товару.

На підставі п. 8 ст. 55 МК України, в якості додаткового документу, що підтверджує митну вартість товару за першим методом ціною договору, надано було копію додаткової угоди №1 від 15 березня 2021 року до контракту №20210315-1 від 15 березня 2021 року (далі - додаткова угода).

У додатковій угоді (в п.1 предмет контракту) йде мова про детальний опис товару «текстильні матеріали, з покриттям із поліуретану: Nylon assorted colors, Cordura, тканина з нейлону Cordura, різні кольори 6000 фунтів. Матеріал виготовлення: тканина із 100 % нейлону, покрита з однієї сторони поліуретаном. Покриття суцільне, сприймається неозброєним оком. Товар є тканиною Сорту 2, що обумовлено наявністю на ній певних дефектів.

Однак митну вартість за ціною договору не було визнано митницею та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА00380/2021/38028.

Не погодившись із рішенням відповідача, позивач подав позов до суду.

V. Норми права

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативним актом, що регламентує питання митної справи, є Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша). Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: - декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга). У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (пункти 1-8 частини третьої). У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: - виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; - довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; - розрахунок ціни (калькуляцію) (частина четверта).

Згідно статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша). Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу(частина друга). За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя). Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: - упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; - у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; - у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; - проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; - звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; - застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю (частина п`ята). Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (частина перша). Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта). У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу(частина п`ята). При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста).

Частиною шостою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (пункти 1-4).

Згідно частини першої статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

VI. Оцінка суду

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Вказане відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-УІ "Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства, митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частин 1 та 2 статті 54 Митного кодексу України.

Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року в справі №814/1996/15, від 22 травня 2018 року в справі №808/178/16, від 23 жовтня 2018 року в справі №820/1761/17, в яких зазначено, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

У цій справі, декларантом до митного оформлення було подано документи, які підтверджують митну вартість товару за першим методом щодо ціни договору (контракту). Ці документи не містять розбіжностей, неточностей та суперечностей, а саме: відповідно до EМД типу «ІМ 40 ДЕ» № /2021/017660 від 14.07.2021 та товаросупровідних документів, що подавались разом з нею, імпортером ФОП ОСОБА_2 було підтверджено вартість товару за ціною договору на рівні 4000 доларів США і заявлено митну вартість на рівні 5 145,700 доларів США. Вартість товару «текстильні матеріали, з покриттям із поліуретану: Nylon assorted colors, Cordura, тканина з нейлону Cordura» на рівні 4000 доларів США за 6000 фунтів заявлена в:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару №20210315-1 від 15.03.2021 та додатки №1 і №2, який передбачає разову поставку товару у кількості 6000 фунтів (2721,55 кг) на суму 4000 USD, що чітко прописано у контракті та додатках №1 і №2 до контракту, які є невід`ємною його частиною, приведено детальний опис товару, в тому числі зазначено якісні (сортові) характеристики товару, а саме товар, що оцінюється, відповідає 2 сорту та має певні дефекти у кожному рулоні. Продавцем даного товару є компанія, що здійснює свою діяльність при великому текстильному виробнику та спеціалізується на реалізації некондиційної продукції, що відбраковується безпосередньо на виробництві, при цьому визначає справедливу ціну на товар 2 сорту, що є значно нижчою за ціну на тканину 1 сорту;

- додаткова угода №1 від 15 березня 2021 року до контракту №20210315-1 від 15 березня 2021 року, відповідно до якої (в п.1 предмет) йде мова про детальний опис товару «текстильні матеріали, з покриттям із поліуретану: Nylon assorted colors, Cordura» Тканина з нейлону Cordura, різні кольори 6000 фунтів. Матеріал виготовлення: тканина із 100 % нейлону, покрита з однієї сторони поліуретаном. Покриття суцільне, сприймається неозброєним оком. Товар є тканиною Сорту 2, що обумовлено наявністю на ній певних дефектів.

- рахунок-фактура (інвойс) Commercial invoice №3152021IL від 15.03.2021, в якому зазначено назву товару, його кількість та вартість, що співпадає з даними у контракті. Документ відповідає Рекомендації №6 Європейської економічної комісії ООН «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі» (1983);

- експортна декларація країни-відправлення (Electronic Export Information), в якій в графі 20, підпункті g зазначено вартість товару 4000,00 доларів США.

- банківські платіжні документи, а саме: платіжне доручення, де зазначено назву оплачуваного товару, дані про контракт, що є підставою платежу та суму, яка сплачується за товар. Ці дані збігаються з відповідними даними у контракті та інвойсі. Платіжне доручення відповідає вимогам постанови правління НБУ від 28.07.2008 № 216 (далі постанова НБУ №216) та містить повну інформацію про документ, на підставі якого здійснюється перерахування коштів, а саме дані про зовнішньоекономічний контракт, в якому зазначено дані про товар, його кількість та повну вартість.

Отже, ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару дає змогу інформація, викладена в контракті, номер якого зазначено в платіжному дорученні. Інформація в інвойсі є ідентичною з відповідними даними в контракті. При цьому постанова НБУ №216 не зобов`язує зазначення в платіжному дорученні даних про інвойс, хоча інвойс разом з контрактом також надано фінансовій установі, що здійснювала платіж.

- протокол SWIFT, який надано в якості додаткового платіжного документа, що підтверджує вартість товару в розмірі 4000 доларів США. В документі зазначено банківські реквізити продавця та покупця, суму платежу, дані про контракт, що є підставою для здійснення платежу та іншу інформацію, що дозволяє ідентифікувати платіж.

- в якості транспортних (перевізних) документів надано рахунок-фактуру (інвойс) №OD14753 від 12.05.2021 компанії-перевізника із зазначенням назви послуг, реквізитами сторін, суму та умови платежу, опис вантажу, що транспортується; чек POS-терміналу (формується автоматично і має відповідну електронну форму) про списання коштів з рахунку покупця за оплату послуг перевезення та квитанцію про транзакцію і зарахування коштів (тієї ж суми) на рахунок перевізника, що повністю відповідає вимогам наказу МФУ від 24.05.2012 № 599.

Більше того, наказом передбачено визначення вартості доставки при відсутності будь-яких відомостей про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів.

Окрім цього, на сайті продавця https://www.magnafabrics.com/ публікуються лоти, які доступні для продажу в поточний момент та наявні дійсні контакти для зв`язку з продавцем.

Суд звертає увагу, що обидва листи ФОП ОСОБА_2 (від 22.07.2021 №б/н та від 20.08.2021 №1), які подавалися в порядку ст. 55 МК України, містять документи, які відповідач запитував, як в повідомленнях декларанту, так і в рішеннях.

Крім того, компанія-перевізник Meest-America, Inc., якою користувався позивач, надає послуги експрес-доставки та послуги доставки консолідованим контейнером. Компанія діє на підставі публічної оферти, яка розміщена за посиланням https://my.meest.us/account/pdf/terms-and-conditions.pdf та вважає моментом виникнення зобов`язання у доставці вантажу час розміщення замовником відповідної заявки на сайті компанії в особистому кабінеті та оплаті виставленого інвойсу.

У відповідності до частини 3 статті 53 МКУ, в якості додаткових документів для визначення митної вартості товару декларантом було додатково надано копію митної декларації країни відправлення та лист від продавця з детальним описом дефектів, що містить оцінюваний товар (тканина 2 сорту), і які вплинули на ціноутворення.

Також митницею могла бути використана інформація з карток товарних позицій, що розміщені на сайті продавця https://www.magnafabrics.com/ для моніторингу та підтвердження дійсної вартості оцінюваного та аналогічних товарів. Картки мають детальний опис товару, його якісні характеристики та ціни.

Інформація, що міститься в перерахованих документах є достовірною та відповідає даним, зазначеним у контракті та інвойсі.

Твердження відповідача щодо сумнівів правомірності видання чеку POS-терміналу документу суд не бере до уваги, оскільки містить офографічну помилку в слові «.. сервисної ..». Чек РОSтерміналу формується автоматично на бланку АТ КБ «Приватбанк» через термінал і містить достатньо інформації, щодо оплати послуг. Зазначена помилка ніяким чином не впливає на визначення митної вартості товару та не містить розбіжностей, з іншими документами, які мають значення для правильного нарахування митної вартості .

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд констатує, що митним органом не доведено, що ФОП ОСОБА_2 було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Отже, митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.

Відтак, митниця, приймаючи картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення і рішеннях про коригування митної вартості товарів, діяла не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин.

Відтак, суд дійшов висновку, що картка відмови від 26.07.2021 №UА00380/2021/38028 та рішення від 26.07.2021 №UА100380/2021/000361/2, від 26.07.2021 №UА100380/2021/000361/2 від 26.07.2021, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а отже позовні вимоги є обгрунтованими.

VIІ. Висновок суду

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 110 000,00 грн., суд зазначає таке.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої).

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга). Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята). У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома).

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд наголошує, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно пункту 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Статтею 19 Закону №5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем подано: договір про надання юридичних послуг (правничої допомоги) від 07.09.2021 №07/09/21, додаткову угоду від 07.09.2021 №1 до договору про надання правової допомоги №07/09/21 від 07.09.2021, акт від 25.10.2021 про надання адвокатських послуг, платіжне доручення від 14.09.2021 №39 на суму 10 000,00 грн.

Відповідачем подано до суду клопотання про зменшення судових витрат, яке мотивовано завищенням позивачем заявлених до відшкодуванням судових витрат на професійну правничу допомогу та їх неспівмірністю.

Дослідивши надані позивачем документи, об`єм роботи виконаний адвокатом у цій справі та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір додаткових витрат на правничу допомогу до 1500,00 грн., які підлягають компенсації позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 13 365,55 грн.

Враховуючи задоволення позову, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 13 365,55 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці від 26.07.2021 №UА100380/2021/000361/2, від 26.07.2021 №UА100380/2021/000361/2

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуск) товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці від 26.07.2021 №UА00380/2021/38028.

Стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (, місцезнаходження: 03124, м. Київ, вул. ГавелаВацлава, буд. 8А) судовий збір у розмірі 13 365, 55 грн. (тринадцять тисяч триста шістдесят п`ять грн. 55 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата підписання та виготовлення повного тексту рішення - 28.07.2022