Справа № 200/19313/21
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року Справа№200/19313/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Шинкарьвої І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі відповідач) про:

визнання протиправними дії щодо припинення щомісячної страхової виплати з 18.05.2015;

зобов`язання поновити щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 18.05.2015.

Позовні вимоги вмотивовані протиправністю припинення страхових виплат позивачеві з 18.05.2015.

Ухвалою суду від 21.02.2022, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов, якій надійшов до суду 19.07.2022, відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та його робочих органів, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та його робочих органів.

Позивач до початку проведення антитерористичної операції перебував на обліку та отримував страхові виплати у відділенні ВД ФСНВ у Кіровському районі м. Донецька. У період з жовтня 2014 року по вересень 2016 року отримував страхові виплати у відділенні ВД ФСНВ у Василівському районі Запорізької області, яке здійснювало продовження страхових виплат позивачу як внутрішньо переміщеній особі на підставі даних з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду.

Посилаючись на вимоги Постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», зазначає, що з часу закінчення строку дії довідки ВПО були відсутні підстави для продовження страхових виплат позивачеві. Обов`язок по відновленню нарахування та виплати щомісячних грошових сум за період з 01.10.2016 покладається на робочий орган Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання позивача. Також наголошено, що позивач звернувся до суду із даним позовом із пропуском строку для такого звернення, встановленого ст. 122 КАС України. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Донецьк, Донецька область), а фактичним місцем проживання/перебування є підконтрольна українській владі території м. Запоріжжя, Запорізька область, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.12.2017 № .

Згідно з довідкою МСЄК №2 м. Донецьк від 16.09.2009 серія ДОН-07 №010193, виданої на підставі акту №1664, встановлено стійку втрату професійної працездатності безстроково.

У відповідь на запит адвоката позивача, відповідач листом від 03.11.2021 №01-04/15-2096, повідомив, що позивач як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати з 01.09. 2014 по 18.05.2015 та з 01.05.2016 по 30.09.2016 у Василівському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області. У червні 2016 року потерпілому виплачено заборгованість з 01.12.2015 по 30.04.2016. У липні 2016 року - з 01.07.2014 по 31.08.2014 та з 01.06.2015 по 30.11.2015. У листі вказано, що позивач до будь-яких відділень управлінь Фонду не звертався, щомісячні страхові виплати йому не нараховуватись, тому заборгованість відсутня.

Згідно з копією постанови відповідача від 19.09.2016 № 0809/2008/2008/59 «Про припинення щомісячної страхової виплати» виплату припинено з 01.10.2016. Підстава для припинення виплат ВПО, згідно з рішенням комісії. В постанові зазначено, що її прийнято на підставі ч.3 ст.44, ст..46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно з преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105), цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Згідно з ч.1 ст..36 Закону №1105 передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з ч. 3. ст..44 Закону №1105 фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Відповідно до ч.1,2 ст.46 Закону №1105 Страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню та функціональному відновленню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Якщо на утриманні потерпілого перебувають члени сім`ї, які проживають на території України, виплати у випадках, передбачених пунктами 1 і 5 цієї статті, не припиняються, а лише зменшуються на суму, що не перевищує 25 відсотків усієї суми виплат.

Відповідно до п.1 ч.1.ст.47 Закону № 1105 страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

За приписами ч.5 ст..47 Закону № 1105 страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

Згідно з частиною сьомою ст..47 Закону № 1105 якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст.34 Закону України «Про оплату праці».

Враховуючи приписи наведених норм закону, суд дійшов висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок та йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково.

Судом встановлено, що підставою для припинення щомісячної страхової виплати стало припинення виплат ВПО, при прийнятті постанови відповідач керувався ч.3 ст.44, ст..46 Закону № 1105.

Суд зазначає, що ч.3 ст.44, ст..46 Закону № 1105 не містить такої підстави для припинення щомісячної страхової виплати як «припинення виплат ВПО».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що припинення позивачу раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених ч.1 ст. 46 Закону №1105, або підстав, передбачених іншим законом, а, отже, постанова відповідача з припинення щомісячної страхової виплати є протиправною.

Неможливість покладення на позивача відповідальності за неотримання страхових виплат підтверджується наступним.

Статтею 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 № 1382-IV встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу змісту ст.9 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-VII слідує, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права або інші права, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Відповідно до преамбули вказаного Закону ним встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

У спорі між сторонами цієї справи наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених Законом № 1105-XIV.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, орган Фонду соціального страхування України, не виплачуючи позивачу страхові виплати з підстав, передбачених підзаконними нормативно-правовими актами, якими фактично звужено права позивача та поставлено їх реалізацію в залежність від певних обставин, порушив право останнього на їх отримання.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України, зокрема, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає необхідним вийти з межі позовних вимог, оскільки було встановлено що припинення щомісячної страхової виплати відбулось у зв`язку з прийняттям відповідачем постанови від 19.09.2016 № 0809/2008/2008/59 «Про припинення щомісячної страхової виплати».

Оскільки судом встановлено, що постанову відповідачем прийнято з порушенням норм законодавства, відповідно порушені права відповідача підлягають поновленню шляхом скасування постанови від 19.09.2016 № 0809/2008/2008/59.

Доводи, відповідача про те, що нормативно-правовими актами передбачено відновлення страхових виплат з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, а позивач з такою заявою до Фонду не звертався, не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують факт протиправного припинення виплат.

Позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат позивачеві з 18.05.2015. Обґрунтування чому саме з 18.05.2015 позивач вважає йому було припинено виплату у позові не зазначено. Проте, судом встановлено, що щомісячні страхові виплати позивачу було припинено з 01.10.2016, отже вимоги про зобов`язання відповідача поновити позивачеві нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість підлягають задоволенню саме з 01.10.2016.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо строку захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 47 Закону №1105 страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст..34 Закону України "Про оплату праці".

Порушення прав позивача на отримання належних сум страхових виплат відбулося з вини органу, що призначає і виплачує страхові виплати, і мало триваючий характер. Процесуальний строк обмежує лише строк звернення до суду з позовом, і не обмежує строк захисту порушеного права, якщо спеціальними нормами матеріального права встановлені більші строки для такого захисту (в даному випадку на підставі ч.7 ст.47 Закону №1105 позивач має право захистити своє порушене право на виплату страхових за минулий час без обмеження будь-яким строком). На необхідність застосування крім процесуальних строків також й положень спеціальних норм неодноразово зазначалося і в рішеннях Верховного Суду України (зокрема, в рішенні від 25.05.2016 в справі № 21-1249а16), а також в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 в справі №805/402/18), які відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. Відповідно до абз.1 ч.1,8 ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (Код , адреса: вул. Сєдова, 12, м. Запоріжжя, 69000) про: визнання протиправними дії щодо припинення щомісячної страхової виплати з 18.05.2015; зобов`язання поновити щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 18.05.2015 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області щодо припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01.10.2016.

Скасувати постанову від 19.09.2016 № 0809/2008/2008/59 «Про припинення щомісячної страхової виплати».

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області, поновити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 01.10.2016.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Повний текст рішення складено 29.07.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Шинкарьова