Справа № 380/5749/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/5749/21 пров. № А/857/5301/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1) Державної прикордонної служби України та Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі №380/5749/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1), Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції - Сидор Н.Т., місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту - 14.02.2022),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1), Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час проходження військової служби та звільнення з неї позивачу не у повному обсязі виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право на які він набув у зв`язку із виконання обов`язків військової служби. Зокрема, позивач покликається на те, що нарахування та виплата йому одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки здійснено без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889). Також стверджує, що надбавку за класну кваліфікацію виплачено лише у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, а винагороду за тривалість безперервної 15-річної календарної військової служби не виплачено взагалі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_2) в частині виплати ОСОБА_1 з грудня 2009 року до березня 2016 року надбавки за класну кваліфікацію в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру. Зобов`язано Західне регіональне управління (військова частина НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, надбавку за класну кваліфікацію за відповідні періоди військової служби із грудня 2009 року до березня 2016 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» за класну кваліфікацію « 1-го класу» 8%, за класну кваліфікацію «майстер» 11% посадового окладу. Визнано протиправними дії Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1) в частині виплати ОСОБА_1 з квітня 2016 року до 07 вересня 2016 року надбавки за класну кваліфікацію 50% від законодавчо встановленого розміру. Зобов`язано Львівський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум, надбавку за класну кваліфікацію за відповідний період військової служби з квітня 2016 року до 07 вересня 2016 року надбавку за класну кваліфікацію у розмірі, визначеному у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» за класну кваліфікацію «майстер» 11% посадового окладу. Визнано протиправною бездіяльність Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_2) в частині невиплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (з 24.05.2014) та на час звільнення із військової служби (07.09.2016) у розмірі 1 посадового окладу та 1 окладу за військове звання. Зобов`язано Західне регіональне управління (військова частина НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на дату набуття права на таку виплату, у розмірі 1 посадового окладу та 1 окладу за військове звання. Визнано протиправними дії Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1) в частині виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за неотриману основну та додаткову відпустки до 07 вересня 2016 року та після звільнення з військової служби без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889. Зобов`язано Львівський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше здійснених виплат до 07 вересня 2016 року та після звільнення з військової служби грошову винагороду на оздоровлення, компенсації за неотриману основну та додаткову відпустки до 07 вересня 2016 року та після звільнення з військової служби з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що відповідач не був наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок надбавки за кваліфікацію та винагороди за безперервну календарну військову службу позивача, ніж це передбачено відповідальним виконавцем бюджетної програми - Адміністрацією Держприкордонслужби України. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1) Державної прикордонної служби України не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена Постановою №889 та Інструкцією №73, має тимчасовий/разовий характер, а тому не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, допомога на оздоровлення, компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпустки. Щодо виплати надбавки за класну кваліфікацію зазначає, що наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 передбачений максимальний розмір виплати надбавки за кваліфікацію у розмірі 50% від 8% та 11% відповідного розміру встановленого в додатку № 25. При цьому відповідач вказує на те, що на день виключення позивача зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, спору між позивачем та Львівським прикордонним загоном щодо виплачених сум не було та вважає, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, визначений статтею 122 КАС України. З урахуванням наведеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що наказом начальника 7 Карпатського прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 07 вересня 2016 року № 203-ос підполковника ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби згідно з наказом Голови Державної прикордонної служби України від 31 серпня 2016 року № 849-ос.

До цього згідно з послужним списком з 24.05.1999 позивач проходив військову службу в підрозділах військових частин Прикордонних військ України та Державної прикордонної служби України. Зокрема, у Західному регіональному управлінні (в/ч НОМЕР_1) Державної прикордонної служби України в період з 19.11.2009 (наказ № 460-ос) до 08.04.2016 (наказ 144-ос). У Львівському прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_1) ) Державної прикордонної служби України в період 08.04.2016 (наказ 144-ос) до 07.09.2016 (наказ 203-ос).

На запит позивача щодо виплати складових його грошового забезпечення Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України листом від 19.02.2021 №11/щ-7, листом від 23.03.2021 № 11/1598 повідомило наступне: розмір надбавки за класну кваліфікацію з 01.01.2010 по 04.11.2010 становив 4% від посадового окладу, з 05.11.2010 по 31.12.2013 - 5,5%; щомісячна додаткова винагорода у січня 2016 року становила 25% в сумі 1546,97 грн; у лютому 2016 року - 30% з 1 по 10 лютого в сумі 547,53 грн; за період з 2010 року по 2015 рік при нарахуванні допомоги на оздоровлення щомісячна додаткова винагорода до окладу грошового забезпечення не входила.

На запит позивача щодо виплати складових його грошового забезпечення Львівський прикордонний загін листом від 16.02.2021 № 11/щ-б повідомив, що: надбавка за класну кваліфікацію «майстер» виплачувалась в розмірі 5,5% від посадового окладу в сумі 63,25 грн; виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% (4629,78 грн); щомісячна додаткова грошова винагорода не включалася до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалося обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст. 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 899) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 № 425 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 р. за № 537/15228 (далі - Інструкція № 425).

Інструкцією №425 встановлено: військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (п. 3.7.1); грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів (п. 4.9.10); військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (п. 4.10.1).

Як вбачається з особистих карток грошового забезпечення позивача та не заперечується Львівським прикордонним загоном, до складу грошового забезпечення, з якого позивачу здійснено обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Як на підставу для не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводилися зазначені виплати, відповідач посилається на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 02.02.2016 №73, відповідно до п. 8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Щодо зазначених доводів відповідача суд зазначає, що відповідно до п. 2 Інструкції №73, на яку покликається відповідач, виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 8 Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Разом з тим, застосовуючи вищенаведену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Суд звертає увагу, що ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Як наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17, встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. У постанові від 06.02.2019 у вищезазначеній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення».

Верховний Суд в ухвалі від 27.04.2020 №1.380.2019.003718 зазначив наступне: «питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

Відтак, правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 522/2738/17 у даному випадку є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 820/375/18, від 21 листопада 2019 року у справі № 815/5547/17 та від 09 січня 2020 року у справі № 809/1489/16.»

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Як підтверджується архівними відомостями та не заперечується відповідачем, додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу по день звільнення зі служби кожного місяця, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер.

Таким чином, у даному випадку, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, допомоги на оздоровлення, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів щодо виплати позивачу надбавки за класну кваліфікацію в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру, суд виходить з наступного.

Постановою №1294 затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування.

Відповідно до пункту 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Одночасно, у пункті 7 Постанови №1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

З аналізу наведених норм слідує, що до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.

З матеріалів справи встановлено, що Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2) виплачувало позивачу надбавки за класну кваліфікацію з 01.01.2010 по 04.11.2010 у розмірі 4% від посадового окладу, з 05.11.2010 по 31.12.2013 - 5,5%; Львівським прикордонним загоном надбавка за класну кваліфікацію «майстер» виплачувалась в розмірі 5,5% від посадового окладу.

Відповідачі як на правомірність своїх дій в частині виплати позивачу надбавки за кваліфікацію у розмірі 50% від встановленого розміру постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 посилаються на те, що щорічно Адміністрацією ДПС України на підставі Закону України «Про Державний бюджет України» та інших законів видавалися накази та розпорядження, яким було встановлено виплату додаткових видів грошового забезпечення здійснювати у розмірах, які виплачувалися позивачу.

Однак, позивач вважає, що у спірний період надбавка за кваліфікацію повинна була виплачуватися йому у розмірі 8 відсотків посадового окладу за 1-ий клас та у розмірі 11 відсотків посадового окладу за клас «майстер», оскільки Інструкцією № 425 упорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним доводам сторін, суд виходив з наступного.

Як вже зазначалося, до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру відповідно до пункту 7 Постанови № 1294.

20 травня 2008 року на виконання пункту 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, яка набрала чинності 29.06.2008 (далі - Інструкція № 425).

У розділі ІІІ цієї Інструкцією визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ цієї Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу;

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425 упорядковано додаткові види грошового забезпечення, визначені згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294.

А тому, з 29.06.2008 дати набрання законної сили Інструкції № 425 виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, в тому числі і надбавки за кваліфікацію виплачується у розмірах встановлених цією Інструкцією №425.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №808/8403/13-а, а тому суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

Таким чином у відповідачів існував обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію у розмірі, установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007.

Однак, відповідачі всупереч вищезазначеним нормам права виплату позивачеві надбавки за кваліфікацію здійснювали у розмірі 50% від розміру установленого Постановою № 1294, що свідчить про протиправність їхніх дій та є підставою для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_2) в частині невиплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (з 24.05.2014) та на час звільнення із військової служби (07.09.2016) у розмірі 1 посадового окладу та 1 окладу за військове звання, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: 15 років - 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням; 20 років - 1, 5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням; 25 років - 2, 0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 30 років - 2,5 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 35 і кожні наступні п`ять років - 3,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням.

Відповідно до витягу з послужного списку позивача, останній призваний на військову службу 24.05.1999 та проходив таку безперервно до дати виключення із списків особового складу Західного регіонального управління згідно з наказом від 08.04.2016. Станом на 24.05.2014 тривалість безперервної календарної військової служби позивача становила 15 років.

Судом встановлено, що відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача за 2014 рік, інформація щодо виплати позивачу винагороди за тривалість 15 річної безперервної військової служби у розмірі посадового окладу і окладу за військовим званням, відсутня.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням. Тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строків звернення до суду, то колегія суддів зазначає наступне.

Предметом позову у цій справі є неналежна виплата позивачеві додаткових та одноразових видів грошового забезпечення.

Отже, з наведеного слідує, що спір стосується оплати праці, у даному випадку грошового забезпечення позивача.

Згідно з статтею 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні Конституційного Суду України у справі від 15 жовтня 2013 року за №9-рп/2013 (справа № 1-13/2013) суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі». Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії» і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1) Державної прикордонної служби України та Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі №380/5749/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький