Справа № 343/776/22
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/776/22
Провадження №: 2-а/0343/22/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу № 343/776/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ГАБІ № 742024 від 15.05.2022 у справі про адміністративне правопорушення, винесену ІС РПП ВП № 1 м. Долина старшим лейтенантом поліції Тумаком Т.І., закрити провадження по справі та скасувати стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 гривень.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 травня 2022 року постановою ГАБІ № 742024 по справі про адміністративне правопорушення від 15.05.2022 його притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Вважає, що дана постанова винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права та є необґрунтованою.

Свою позицію мотивує тим, що 15 травня 2022 року близько 19:00-20:00 години він здійснив виклик до поліції на номер "102" і повідомив про те, що сусіди ОСОБА_2 , яка являється племінницею колишнього чоловіка його дружини, та її мама ОСОБА_3 , яка є сестрою колишнього чоловіка його дружини, свідомо, вчиняючи неправомірні дії, виманили та викрали їхню малолітню дитину ОСОБА_4 , 2015 р.н., з їхнього подвір`я і утримували його у себе в будинку проти його волі. Коли їхня старша донька ОСОБА_5 пішла до них по ОСОБА_6 , вони його не віддавали, про що оператор зі "102" уточнив, а він це підтвердив в розмові, що чітко чути по аудіо запису дзвінка.

Через деякий час до нього передзвонив працівник поліції, і коли він пояснив йому ситуацію, яка склалася, він сказав, щоб самі розбирались, а коли він наполіг, щоб вони приїхали, він почав йому погрожувати складенням протоколу.

Увесь цей час він (особа з інвалідністю 1 групи) та його вагітна дружина знаходились у стресі, і, коли приїхали працівники поліції, вони поводили себе агресивно відносно нього, чіплялися за слова. Не з`ясувавши фактичні обставини справи, відразу почали погрожувати, що відносно нього буде винесено постанову за неправдивий виклик і що йому буде потрібно заплатити штраф у розмірі 3400 грн. Не вислухавши його до кінця, поліцейський пішов до сусідів відбирати пояснення. В цей час він з другим працівником поліції ОСОБА_7 пішов до їхнього будинку. Коли вони зайшли до них, його вагітна дружина також розповіла про подію, яка склалася, на що співробітник поліції почав безпідставно, не розібравшись в ситуації, звинувачувати їх, довівши вагітну дружину до сліз, в результаті чого їй стало погано. Він повідомив працівника поліції ОСОБА_7 про те, що являється особою з інвалідністю 1 групи, тому йому важко стояти і чекати поліцейського на вулиці. Однак, оскільки він хоче надати пояснення та написати заяву - то почекає поліцейського в будинку, коли той повернеться від сусідів. В цей час його дружина повідомила, що дзвонила її мама і сказала, що ОСОБА_6 знаходиться в неї і його їй привезли ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . Так вони дізнались, що їхню дитину сусіди перевезли без їхнього відома в інше місце.

Через деякий проміжок часу поліцейський ОСОБА_9 повернувся, тому він вийшов до нього, щоб надати пояснення та написати заяву. Але коли він підійшов до працівників поліції, останній, не надавши йому можливість донести інформацію про даний випадок, почав безпідставно його звинувачувати, що він їх просто так викликав. Водночас він повідомив, що ОСОБА_6 знаходиться у його тещі, туди його відвезли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У цей час поліцейський ОСОБА_9 заповнював якийсь документ на аркуші синього кольору, однак про це його не повідомляв (це чітко видно на відео). Згодом виявилось, що він складав відносно нього постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП.

Вважає грубим порушенням той факт, що працівники поліції вже після того, як він підписав постанову і отримав її копію, роз`яснювали його права, почали відбирати пояснення по даній справі. Тобтопрацівник поліції не дав можливості скористатися його правами під час розгляду справи, а відразу ж закрив розгляд справи і незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Крім того, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень і пояснень, свідків пригоди інспектор не виявляв і не опитував, доказів правопорушення не надавав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Поліцейським не було з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен він в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Істотне значення має і та обставина, що у постанові інспектором зазначено, що він здійснив завідомо не правдивий виклик спеціальних служб по телефону "102". Однак в нього не було ніякого умислу «завідомо» робити це неправдиво. Стосовно нього (його сім`ї та малолітньої дитини) вчинялися протиправні дії й інспектор поліції повинен був їх захистити (для цього і був виклик), а він цього не зробив, а навпаки - склав на нього постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Від відповідача поступив відзив на позов, у якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Свою позицію мотивував тим, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що 15.05.2022 близько 19:37 год в АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме, зателефонувавши на спецлінію "102", повідомив про викрадення дитини, однак такої події не було.

Отримавши повідомлення від ОСОБА_1 , на вказану ним адресу відправились працівники СРПП відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в області.

В ході перевірки повідомлення про ніби-то викрадення дитини, працівниками СРПП ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було встановлено, що будь-якого викрадення дитини не було, а ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Позивача було поінформовано про здійснення завідомо неправдивого виклику поліції, встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ст. 183 КУпАП, а також роз`яснено його права як громадянина України, які передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268, 289 КУпАП. Відповідно до вимог ст. 278, 279 КУпАП, розглянуто та винесено постанову у справі адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Заявник ОСОБА_1 не вчинив жодних дій (розмови із сусідам), не з`ясував взагалі, чого дитина перебуває у сусідів. Крім того він не являється батьком дитини, яку, на його думку, викрали. Здійснюючи дзвінок на спецлінію "102" та повідомляючи про викрадення у нього з подвір`я дитини, ОСОБА_1 завідомо знає, що ніякого викрадення не було і викликає наряд поліції з метою створення неприємностей сусідам, які, як виявилося в ході з`ясування обставин, надали 7-річному хлопчику допомогу та відзвели його бабусі.

Будь-яких розумних пояснень та належних доказів про викрадення дитини позивач не надав, а його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, встановлена та доведена. Його позиція є хибною та такою, щоб ввести суд в оману та здійснити спробу уникнути адміністративної відповідальності.

При винесенні постанови працівники поліції діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, розглядаючи справу, з`ясували усі обставини справи в їх сукупності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтимав, просив його задовольнити з підстав, викладених у його позовній заяві. Додатково вказав, що 15 травня 2022 року на подвір`ї гралася дитина його теперішньої дружини, з якими він спільно проживає. Через якийсь час хлопчик зник, хоча сам з подвір`я ніколи не виходить, що давало підстави вважати, що його викрали. По сусідству з ними проживають родичі колишнього чоловіка його дружини, з якими у них неприязні відносини, тому вони запідозрили, що дитина у них. Їхня старша дочка ходила до сусідів та, з`ясуваши, що її братик у них, хотіла повернути його додому, однак вони хлопчика не віддали. Він є особою з інвалідністю І групи, його дружина вагітна, на подвір`ї сусідів бігає велика собака, тому вони не заходили до них самостійно, крім того старша дочка ОСОБА_10 , яка є повнолітньою, підтвердила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 відмовляються повернути їм хлопчика, прогнали її, тому вони звернулися за допомогою до правоохоронних органів. На місце події прибув наряд поліції, який, не розібравшись у обставинах справи, звинуватив його у тому, що він здійснив завідомо неправдивий виклик спецслужби. Працівники поліції були у сусідів і ті підтвердили, що дитина була у них і вони її відвезли до бабусі, тобто факт, про який він повідомив у поліцію, дійсно мав місце. При цьому поліцейські навіть не перевірили місцезнаходження дитини та підстави її перебування у бабусі. Оскаржувана постанова винесена незаконно, з порушення відповідної процедури та без встановлення усіх обставин справи, без роз`яснення йому його прав під час розгляду справи, що мало місце хіба вже після винесення постанови. Доказів його умисного вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, не надано, тому його вину не доведено.

Представник відповідача у судове засіданя не з`явився, подав відзив на позов, у якому просив у його задоволенні відмовити.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 25 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

30 травня 2022 року від позивача надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду.

14 червня 2022 року на електронну адресу суду від позивача поступила заява про проведення засідання, яке призначене на 14.06.2022 о 13.00 год, без його участі, від представника відповідача клопотання про відкладення розгляду справи.

20 червня 2022 року від представника відповідача поступило клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

30 червня 2022 року на електронну адерсу суду поступила заява позивача, в якій він просив провести розгляд вищевказаного клопотання без його участі.

Ухвалою суду від 30 червня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

19 липня 2022 року від представника відповідача поступив відзив на позов.

Від сторін більше заяв та клопотань щодо процесуальних питань до суду не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

згідно з рапортом старшого інспектора чергового відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 15.05.2022, 15.05.2022 о 19.31 год надійшло повідомлення зі служби "102" від ОСОБА_1 про те, що 15.05.2022 о 19.30 год за адресою АДРЕСА_1 сусідка ОСОБА_3 відмовляється повертати дитину 7 років, яка знаходиться у її будинку. Дитина гралася на дворі будинку після чого зайшла у будинок. Прибувши на місце події за вказаною адресою, було встановлено особу заявника ОСОБА_1 , який жодного відношення до неповнолітнього сина не має. Встановивши всі обставини справи на останнього було складено постанову за ст. 183 КУпАП (а.с. 51).

Як вбачається з постанови серії ГАБІ № 742024 по справі про адміністративне правопорушення від 15.05.2022, 15 травня 2022 року о 19.31 год в с. Оболоння по вул. Миру ОСОБА_1 повідомив про подію, якої насправді не було, здійснивши завідомо неправдивий виклик поліції, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, за що на нього накладено штраф у розмірі 1700 гривень (а.с. 8).

На підтвердження підставності винесення оскаржуваної постанови відповідачем надано пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 15.05.2022, у яких перша вказала, що вона проживає з дочкою ОСОБА_2 . По сусідству проживає колишня братова ОСОБА_11 разом з теперішнім чоловіком ОСОБА_12 , сином ОСОБА_11 - ОСОБА_6 . До ОСОБА_13 жодного відношення не має. Коли вона знаходилась дома, до неї прибіг ОСОБА_6 , який був дуже наляканий, та повідомив, що хоче у них переночувати, оскільки мама на нього дуже кричить і неналежно виховує. Вони вирішили зателефонувати до рідної бабусі ОСОБА_6 . Через деякий час вони відвезли його до неї, де і залишили (а.с. 52-51). Згідно з поясненнями другої, - у неї по сусідству проживає ОСОБА_11 з чоловіком ОСОБА_1 . З ними проживає неповнолітній син ОСОБА_11 - ОСОБА_6 . До нього ОСОБА_1 не має жодного відношення. ОСОБА_6 був у себе на подвір`ї, бавився. Через певний час ОСОБА_6 прибіг до них і повідомив перелякано, що хоче у них заночувати. Вони спитали у чому справа, на що він вказав, що мама на нього кричить і він боїться повертатись додому. Оскільки дитина не просила дзвонити до мами, вони повідомили рідну бабусю і відвезли ОСОБА_6 до неї (а.с. 54-55).

Позивач на підставність своїх вимог клопотав про допит свідків у судовому засіданні, які не були допитані працівниками поліції після його виклику, хоча їм було відомо, що такі володіють інформацією щодо обставин події, з приводу якої він звернувся на "102".

Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що вона є тещею позивача. 15 травня 2022 року їй зателефонувала сусідка її дочки ОСОБА_15 , яка повідомила, що її внук ОСОБА_6 знаходиться у неї, чому вона здивувалася, оскільки знає про неприязні відносини сім`ї ОСОБА_16 та ОСОБА_3 , яка являється рідною сестрою колишнього чоловіка її дочки. Оскільки ОСОБА_11 перебувала у стані вагітності, щоб та не хвилювалась, вона зателефонувала до старшої онуки ОСОБА_10 , щоб вона побігла до сусідів і привела дитину додому. Після цього вони їй не віддзвонювалися і вона пішла поратись у сараї. Через деякий час побачила, як ОСОБА_2 та ОСОБА_8 привезли онука до неї додому. Вони щось кричали, дитина була зі сльозами на очах. Хлопчик розказував, що ОСОБА_17 баба з мамою (згадані нею сусіди) не відпускали його додому. Потім розплакався і питав, чи забере його мама. Вона зателефонувала дочці, що хлопчик у неї, і та приїхала з ОСОБА_11 , щоб забрати дитину. Стосунки онука з останнім добрі, з мамою також. Ніяких проблем між ними немає, хлопчик їх любить. Про вказаний інцедент працівники поліції жодних пояснень від неї не відбирали.

Свідок ОСОБА_5 у судововому засіданні показала, що ОСОБА_1 є її вітчимом. 15.05.2022 до неї зателефонувала бабця (мама її мами ОСОБА_11 ) та повідомила, що ОСОБА_6 у сусідів, щоб вона його забрала і привела додому. Сусіди - це рідна сестра та племінниця її батька. Коли вона прийшла до них, братик дійсно там був і підбіг до неї, сказавши, що іде додому. Однак, вийшла жінка, яка сказала, що дитину вони не відпускають, після чого намагалася виштовхнути її з хати. Інша жінка у цей час забрала братика. Вона не сперичалася, повернулася додому та розповіла мамі про те, що сталося. Тоді остання зателефонувала до сусідів, однак ті відмовилися віддавати дитину, тому вона повідомила, що зателефонує у поліцію. Коли приїхали працівники поліції, до них вийшов ОСОБА_1 . У цей час зателефонувала бабуся і сказала, що ОСОБА_6 знаходиться у неї.

До матеріалів справи позивачем долучено диски з відео та аудіо записом (а.с. 9), які переглянуті/прослухані у судовому засіданні у його присутності, на яких містяться три відеозаписи та два аудізаписи:

- на аудіозаписі (екстеніномери-2601) зафіксовано як ОСОБА_1 телефонує до поліції та повідомляє, що сусіди з подвір`я викрали дитину, забрали до себе до хати. Коли старша дочка пішла до них її забирати, вони її їй не віддали. Дитині 7 років. ОСОБА_1 повідомляє прізвища сусідки ОСОБА_3 та вказує свої анкетні дані;

- на аудіозаписі 17-3356) зафіксовано як ОСОБА_1 повідомляє працівнику поліції, що сусіди з подвір`я забрали їхню дитину, яка гралась у них на подвір`ї. Йому не відомо, як дитина опинилась у сусідів. Пішла дочка забирати сина, вони його не віддали, не відпустили, у зв`язку з чим він почав плакати. На чуже подвір`я вони не йшли, у сусідів не були. Ішла дочка, але їй вони його не віддають. Працівник поліції вказує, щоб він самостійно забрав свою дитину, однак ОСОБА_18 вказує, що така ситуація вже не вперше, тому він хоче, щоб дитину забрали працівники поліції;

- на першому відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_1 вимагає у працівників поліції пред`явити посвідчення, що останні зробили, відмовившись пред`явити такі для фільмування. У цей час працівники поліції заповнюють документи та повідомляють ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде винесено постанову у зв`язку із здійсненням ним завідомо неправдивого виклику спецслужб;

- на другому відеозаписі зафіксовано як працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 про те, що він має право ознайомлюватися з матеріалами відповідно до ст. 268 КУпАП. Також вказав, що перед тим, як телефонувати до спецслужб, він повинен з`ясувати усі обставини та належним чином виконувати свої обов`язки як вітчима чи майбутнього батька дитини. При цьому у цей час працівники поліції заповнюють документи;

- на третьому відеозаписі зафіксовано як працівники поліції з`ясовують, чи буде ОСОБА_1 надавати пояснення чи відмовляється від надання таких на підставі ст. 63 Конституції України та продовжують оформлювати документи. У ОСОБА_1 з`ясовують, чому він не пішов до сусідів і не з`ясував, чому дитина до них пішла. Працівник поліції оголошує постанову, складену відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП, роз`яснює порядок сплати штрафу, порядок оскарження, надані йому права. Останній погодився отримати копію постанови, про що розписався. Від підписання графи про ознайомлення з правами відмовився. Від імені ОСОБА_1 працівник поліції оформлює його пояснення, однак у зв`язку з суперечками щодо посвідчення, такі таки не були зафіксовані. Натомість заповнено бланк, у якому вказано, що ОСОБА_1 від дачі пояснень відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та наявності/відсутності підстав для її скасування і закриття провадження у справі.

Оцінка суду:

взявши до уваги пояснення позивача, відзив на позов, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до постанови серії ГАБІ № 742024 по справі про адміністративне правопорушення від 15.05.2022, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, оскільки він 15 травня 2022 року о 19.31 год в с. Оболоння по вул. Миру повідомив про подію, якої насправді не було, здійснивши завідомо неправдивий виклик поліції, за що на нього накладено штраф у розмірі 1700 гривень.

В основу заявлених вимог позивач покладає відсутність належних доказів вчинення ним дій, які б підпадали під склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а саме завідомо неправдивого виклику спецслужби, категорично заперечуючи цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з вимогами ст. 251, 280 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Відповідно до ст. 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивною стороною вказаного правопоршуення є виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб ніби-то для надання допомоги, знаючи наперед, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Отже, для зазначення того, що виклик поліції є завідомо неправдивим, необхідно достеменно встановити вказану обставину. Суб`єктивна думка поліцейського про те, що його викликали на виклик безпідтставно, не є доказом невиправданого виклику.

Ставлячи ОСОБА_1 у провину завідомо неправдивий виклик спецслужби та обгрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог, відповідач надає суду пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які описані вище. З їх змісту встановлено, що хлопчик дійсно перебував у сусідів і вони відвезли його до бабусі, оскільки мама накричала на нього. Будь-яких доказів на підтвердження того, що семирічна дитина на законних підставах перебувала у них (сусідів) матеріали справи не містять, як і не мають доказів необхідності її захисту, підстав для перевезення дитини до бабусі, а також їх звернень до відповідних органів та служб з метою захисту прав дитини та фіксування неналежного виконання батьківських обов`язків. Тобто сусіди без правових на те підстав утримували дитину в себе, після чого відвезли до бабусі ОСОБА_14 , що підтвердила остання, будучи допитаною у якості свідка у судовому засіданні.

Натомість, як вказав позивач, будучи вітчимом та встановивши, що його пасинок зник з подвір`я і перебуває у сусідів, які його не відпускають додому, що підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , рідна повнолітня сестра дитини, яка намагалася його повернути додому, він мав усі підстави вживати заходів для його повернення. Враховуючи те, що він, позивач, є особою з інвалідністю І групи (а.с. 7), його дружина ОСОБА_19 (а.с. 61), яка є матір`ю зниклої дитини ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 62), з якою вони спільно проживають, перебувала у стані вагітності (а.с. 63), повернути дитину вони вирішили, звернувшись за допомогою до поліції.

Тобто події, на які вказує у своєму повідомленні у поліцію позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. При цьому, доказів наявності прямого умислу у діяннях ОСОБА_1 на завідомо неправдивий виклик поліції не надано, як і не доведено того, що дії позивача, які полягали у виклику поліції, були спрямовані на зрив нормальної роботи поліції, або ж порушення громадського порядку, відповідачем не надано, а відтак не доведено об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Суб`єктивна ж думка поліцейського, що виклик був безпідставним, не є доказом неправдивого виклику.

Також суд зазначає, що оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема показання свідків, записи технічних приладів та засобів, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі N 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ст. 183 КУпАП.

Крім того, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і доводи позивача про порушення самої процедури розляду справи, визначеної ст. 279 КУпАП, та винесення постанови, оскільки йому не було пред`явлено для ознайомлення доказів, які підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, не роз`яснено його прав під час розгляду справи, не з`ясовано усіх обставин справи, не допитано свідків, на яких він вказував, не відібрано у нього пояснень з приводу поставленого йому в провину правопорушення. Роз`яснення ж прав та пропозиція надати пояснення, що зафіксовано на відеозаписі, який долучений позивачем, мали місце вже після прийняття відповідного рішення поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності позивача та після оголошення змісту оскаржуваної постанови. Доказів протилежного стороною відповідача не надано. Твердження ж про те, що поліцейський розглянув справу відповідно до вимог чинного законодавства та підставно виніс постанову є голослівними та жодним доказом не підтверджено.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без належних та допустимих доказів, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, тому її слід визнати протиправною та скасувати.

За змістом п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема скасовує постанову і закриває справу.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи те, що суд встановив відсутність складу адмінстративного правопорушення, поставленого у провину ОСОБА_1 , визнаючи протиправною та скасовуючи оскаржувану постанову, вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, що буде належним способ захисту порушених прав позивача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст. 19, 62 Конституції України, ст. 2, 9, 72-77, 90 КАС України, ст. 7, 183, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 283, 293 КУпАП, керуючись ст. 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ГАБІ № 742024 по справі про адміністративне правопорушення від 15 травня 2022 року про визнання ОСОБА_1 винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Української Перемоги (колишня Сахарова), 15, .

Рішення буде складено в повному обсязі до 27 липня 2022 року.

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич

Рішення складено в повному обсязі 27 липня 2022 року.