Справа № 280/3219/22
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 серпня 2022 року Справа № 280/3219/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 Під`їзд, 2 Поверх, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.05.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області(далі третя особа), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, оформлену у вигляді рішення №78 від 17.02.2022 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального трудового стажу позивача, ОСОБА_1 , увесь період її роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , який станом на 03.02.2022 року становить 26 років 09 місяців 16 днів, зарахувати до и пільгового стажу за Списком №1 період її роботи у ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» з 03.04.1995 року по 08.01.2007 року включно згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній віл 20.12.2021 року № 125-491, який станом на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах складав 11 років 09 місяців 06 днів, призначити та виплачувати позивачці, ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до п «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 - VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з дня виникнення в неї права на пенсію, а саме з 03.02.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про незгоду з оскарженим рішенням про відмову у призначенні пенсії та не зарахування до пільгового стажу певного періоду, з підстав визначених у такому рішенні, а посилання на недостатність необхідного пенсійного віку і неможливість зарахування до пільгового стажу певних періодів роботи є необґрунтованими.

Ухвалою суду від 24.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.02.2022 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1.

Рішенням відповідача № 78 від 17.02.2022 року у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відмовлено з посиланням на недосягнення позивачем на момент звернення за призначенням пенсії пенсійного віку 50 років відповідно до ч. 2 ст. 1 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах вік позивачки становив 45 років, страховий стаж становив 26 років 0 місяців 19 днів, а пільговий стаж за Списком № 1 10 років 7 місяців 6 днів. За результатами розгляду наданих документів зараховано всі періоди роботи. Для врахування до загального страхового стажу період догляду за дітьми до 3-х років потрібно долучити документі які підтверджують факт виховання дитини до 3-х років або довідку з УСЗН про період отримання допомоги по догляду за дитиною до 3-х років. Дата з якої позивач має право на отримання пенсії 03.02.2027.

Позивач не погоджуючись з таким рішенням відповідача звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Дані правовідносини регулюються нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ ) та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (також Закон №1058-IV ).

Так, ст. 114 Закону № 1058 визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XIІ, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону №1058-IV було доповнений, зокрема, ст. 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вказана норма набрала чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: 1) п. "а" статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015; 2) та п. 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 (далі також Рішення № 1-р/2020 ) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- статтю 13, частину 2 статті 14, пункт "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 року.

Пунктом 3 цього ж Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі, в наступній редакції: "працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Отже, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 сформовано правовий висновок, згідно із яким оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Також у цій постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що в її постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) вона сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.02.2022р. справа №360/4639/20.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що в даному випадку, відносно позивачки, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII, з урахуванням рішення КСУ №1-р/2020 від 23.01.2020.

Таким чином доводи відповідача щодо недосягнення позивачем віку 50 років є помилковими.

Щодо стажу позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Як свідчать встановлені обставини справи, відповідачем, згідно спірного рішення визнається страховий стаж позивача на день звернення 26 р. 0 міс. 19 днів, а пільговий -10 р. 7 міс. 6 дн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що навіть такий пільговий стаж, відповідно до статті 13 Закону №1788-XII є достатнім для призначення пенсії позивачу за віком на пільгових умовах.

Стосовно не зарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивача у ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» з 23.08.2018 по 12.10.2021 з тих підстав, що згідно пільгової довідки №1632 від 12.10.2021, так як вона не відповідає вимогам Додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (відсутній підпис керівника та головного бухгалтера), суд зазначає наступне.

Так, згідно записів трудової книжки позивачки НОМЕР_2 , запис №01, з 03.04.1995 року по 08.01.2007 року позивачка працювала у ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» у калібрувальному цеху термістом прокату й труб, постійно зайнятий на гарячих ділянках робіт по 3 розряду. Зазначена посада передбачена Списком №1 згідно з постановою КМУ №162 віл 11.03.1994 року (розділ III, підрозділ За, 1030300а-19110; постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року (розділ III, підрозділ 3, позиція 3.3а).

Окрім того, в трудовій книжці наявні записи про підтвердження права позивачки на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 за результатами атестації робочих місць та зазначені відомості про проведення на підприємстві атестації робочих місць, згідно наказу №186 від 29.04.2005 року.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» Ім.А.М.Кузьміна від 20.12.2021 року №125-491 на ім`я ОСОБА_1 , підтверджено її право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1.

В довідці зазначено, що в період з 03.04.1995 року по 08.01.2007 року позивачка працювала повний робочий день у Відкритому Акціонерному Товаристві «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» Ім.А.М.Кузьміна» термістом прокату й труб, постійно зайнятий на гарячих ділянках робіт в цеху, виконувала роботи за професією, яка передбачена Списком №1, згідно з Постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року, Постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року, відповідно до наказу про атестацію робочих місць №477 від 28.04.2000 року.

Відпустка без збереження заробітної плати не надавалась.

У зазначеній довідці зазначено, що вона видана на підставі особової справи, ЕТКД, штатного розпису, технологічного процесу, розрахункових відомостей, результатів атестації робочих місць - накази №385 від 27.10.1994 року (первинна атестація), №477 від 28.04.2000 року, №186 від 29.04.2005 року, Постанов КМУ №36 від 16.01.2003 року, №461 віл 24.06.2016 року.

Таким чином, доводи відповідача щодо не зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу є безпідставними.

Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано вказаний спірний період до пільгового стажу позивача, а остання має право на пільгову пенсію за Списком №1.

Щодо не зарахування відповідачем періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 20.06.2002 року по 30.08.2004 року суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом ж вказаної норми встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі №607/15077/16-а, від 15.06.2020 у справі №607/2233/17, від 29.07.2020 у справі № 607/5038/16-а, від 05.11.2020 у справі №607/6457/17.

Так, знаходження позивача у зазначеній відпустці підтверджується належними доказами, а саме розпорядженням директора ВАТ «Дніпроспецсталь» №1446-к від 30.05.2002 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною до 3-х років», а також розпорядженням заступника голови правління №3770-к від жовтня 2004 року «Про відкликання з 01.09.2004 року з відпустки по догляду за дитиною о 3-х років»

Отже, відмова відповідача у зарахуванні періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку до загального трудового стажу роботи є протиправною.

Що стосується способу захисту прав позивача.

Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №591/5935/17, розглядаючи спір виходила з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета зазначена також у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020р. у справі №0940/2394/18.

Так, відповідачем у цій справі було перевірено подані документи, визначено підтверджений пільговий стаж та визначено, який стаж не зараховується та з яких підстав та прийняв рішення, а отже суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, тому суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 20.06.2002 року по 30.08.2004 року, зарахування до пільгового стажу за Списком №1 період її роботи у ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» з 03.04.1995 року по 08.01.2007 року включно, призначити та виплачувати з 03.02.2022 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до п «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 Під`їзд, 2 Поверх, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057, )- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №78 від 17.02.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 20.06.2002 року по 30.08.2004 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період її роботи у ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна» з 03.04.1995 року по 08.01.2007 року включно, призначити та виплачувати з 03.02.2022 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до п «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 Під`їзд, 2 Поверх, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 01.08.2022.

Суддя О.В. Конишева