Справа № 380/23156/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/23156/21 пров. № А/857/3780/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року (суддя Сасевич О.М., час ухвалення - не зазначений, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №380/23156/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування періоду з 01.12.1978 по 27.07.1979 до стажу роботи позивача; 2) зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача період з 01.12.1978 по 27.07.1979, під час якого позивач був слухачем підготовчого відділення Львівського медінституту; 3) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування періоду з 25.11.1978 року по 27.07.1979 року до стажу роботи ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати період з 25.11.1978 року по 27.07.1979 року, під час якого ОСОБА_1 був слухачем підготовчого відділення Львівського державного медичного інституту. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене із порушенням норм матеріального права та не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що позивачу призначено пенсію за віком з 09.08.2018 відповідно до Закону №1058. До страхового стажу для призначення пенсії враховано період навчання з 01.09.1979 по 02.05.1984 у Львівському державному медичному інституті, відповідно до диплому № НОМЕР_1 . Вказує апелянт, що до спеціального стажу зараховуються періоди роботи на посадах в закладах охорони здоров`я, які визначені «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), провізори, фармацевти. Зарахування до спеціального медичного стажу часу навчання на нульовому курсі (підготовчому відділенні) інституту чинним законодавством не передбачено, зазначаючи при цьому, що оскільки особа, яка є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, то відповідно підстави для обчислення страхового стажу з урахуванням періоду навчання на підготовчому відділенні вищого навчального закладу немає. З урахуванням того, що зарахування до спеціального медичного стажу часу навчання на нульовому курсі інституту чинним законодавством не передбачено, відсутні і підстави для нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту - 1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 14.01.2022 року та прийняти постанову, якою відмовити повністю у задоволенні позову.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому висловив незгоду із її доводами, вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справ, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 09.08.2018 року та отримує пенсію за віком, що визнається сторонами.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , з 25.11.1978 року його зачислено слухачем підготовчого відділення Львівського медінституту, а з 27.07.1979 року зачислено студентом першого курсу цього ж навчального закладу (а.с. 8-11).

Згідно архівної довідки №01-15/421 від 10.09.2021 року, виданої Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького, ОСОБА_1 був слухачем денного підготовчого відділення санітарно-гігієнічного факультету Львівського державного медичного інституту з 01.12.1978 року до 25.07.1979 року (наказ №1305 від 25.11.1978 року). Після успішного закінчення підготовчого відділення зарахований студентом І-го курсу санітарно-гігієнічного факультету цього ж інституту наказом №491 від 22.08.1979 року, в якому навчався з 01.09.1979 року до 28.06.1985 року (а.с. 13).

10.09.2021 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зарахування медичного стажу за період навчання на нульовому курсі Львівського медичного інституту з 1978 по 1979 роки (а.с. 12).

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 11.10.2021 року повідомило позивача про те, що до страхового стажу для призначення пенсії враховано період навчання з 01.09.1979 року по 02.05.1984 року у Львівському державному медичному інституті, відповідно до диплому № НОМЕР_1 . Зарахування до спеціального медичного стажу часу навчання на нульовому курсі інституту чинним законодавством не передбачено (а.с. 14-15).

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до стажу роботи спірного періоду навчання у підготовчому відділенні, звернувся до адміністративного суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 09.08.2018 року. Під час призначення пенсії відповідачем було враховано період навчання позивача у Львівському державному медичному інституті з 01.09.1979 року по 02.05.1984 року.

Предметом спору у вказаній справі є неврахування відповідачем період з 01.12.1978 року по 27.07.1979 року, коли позивач був слухачем підготовчого відділення у Львівському державному медичному інституті, з причин не відношення стажу навчання на нульовому курсі до загального стажу навчання, так як особа, на думку відповідача, не здобуває освітньо-кваліфікаційного рівня.

Вирішуючи спірні правовідносини судом враховується наступне.

Абзацом 1 частини першої статті 1 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Як визначено частинами 2 і 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінет Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року (далі Порядок №1191).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про освіту» №2145-VIII від 05.09.2017 року, здобувачами освіти є вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, аспіранти (ад`юнкти), інші особи, які здобувають освіту за будь-яким видом та формою здобуття освіти.

Пунктом 1 частини 3 статті 61 Закону України «Про вищу освіту» №1556-VII від 01.07.2014 року (далі Закон №1556-VII) визначено, що до інших осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, належить слухач особа, яка навчається на підготовчому відділенні закладу вищої освіти, або особа, яка отримує додаткові чи окремі освітні послуги, у тому числі за програмами післядипломної освіти.

Згідно із п.3 ч.7 ст.33 Закону №1556-VII, підготовчі відділення (підрозділи), підрозділи перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів, інститути післядипломної освіти, лабораторії, навчально-методичні кабінети, комп`ютерні та інформаційні центри, навчально-виробничі та творчі майстерні, навчально-дослідні господарства, виробничі структури, видавництва, спортивні комплекси, заклади культурно-побутового призначення, центри студентського спорту.

Згідно пункту «е» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача міститься запис про те, що ОСОБА_1 з 25.11.1978 року зарахований до Львівського державного медичного інституту як слухач на підставі наказу №1305 від 25.11.1978 року. Ця ж обставина підтверджується архівною довідкою від 10.09.2021 року №01-15/421. Водночас слід звернути увагу, що згаданою довідкою підтверджено обставини того, що ОСОБА_1 був слухачем денного підготовчого відділення санітарно-гігієнічного факультету цього інституту з 01.12.1978р. до 25.07.1979р..

Таким чином, з урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період навчання позивача як слухача у Львівському державному медичному інституті є аналогічним періоду навчання у вищому навчальному закладі як студента, а отже підлягає зарахуванню до загального медичного стажу роботи позивача.

На підставі встановленого, зарахування періоду навчання позивача з 01.12.1978 по 27.07.1979 до стажу роботи, дає останньому право на отримання допомоги, передбаченої п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058.

Суд апеляційної інстанції вважає, що матеріли адміністративної справи містять необхідний обсяг наданих сторонами доказів та встановлені у справі обставини дають підстави вважати позовні вимоги обґрунтованими. Ефективним способом відновлення порушеного права позивача буде, як правильно визначив суд першої інстанції, зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи період навчання позивача як слухача підготовчого відділення в Львівському медичному державному інституті з 01.12.1978 року по 25.07.1979 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції в абзацах 2 і 3 резолютивної частини рішення суду від 14.01.2022 року помилково вказав, що спірний період навчання становить з 25.11.1978 по 27.07.1979, оскільки, як видно із змісту позовної заяви та матеріалів справи, позивач був слухачем підготовчого відділення Львівського медінституту з 01.12.1978 по 27.07.1979.

Крім цього, в абзаці 3 резолютивної частини рішення суду суд першої інстанції не вказав про необхідність зарахування спірного періоду саме до стажу роботи (страхового стажу) позивача.

Однак, такі недоліки судового рішення можуть бути усунені самим судом першої інстанції в порядку статті 253 КАС України шляхом виправлення описки у судовому рішенні.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року в адміністративній справі №380/23156/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль