Справа № 640/1023/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1023/21 Суддя першої інстанції: Іщук І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ НП у м. Києві), в якому, з урахування заяв про зміну (уточнення) позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у м. Києві від 11.12.2020 №798 про застосування дисциплінарного стягнення до лейтенанта поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення із служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у м. Києві від 06.01.2021 №6 о/с про звільнення із служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у м. Києві від 25.02.2021 №232 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції (з обслуговування вул. Велика Васильківська та вул. Антоновича) Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- стягнути з ГУ НП у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки встановлені обставини підтверджують порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, що виразилося у дискредитації працівників поліції та вчиненні діяння, що несумісне із службою у поліції, то оскаржувані накази скасуванню не підлягають, як і не підлягають задоволенню похідні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що матеріалами службового розслідування не встановлено будь-якої причетності ОСОБА_1 до телефонних розмов ОСОБА_2 із своїм братом ОСОБА_3 , адже організацією телефонних дзвінків займався ОСОБА_4 . Крім того, звертає увагу, що під час службового розслідування не надавалася оцінка поясненням Позивача. Окремо зауважує, що проведення всіх подальших дій в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення можливі лише слідчим, що виключає можливість дільничного офіцера будь-яким чином впливати на його хід. Наголошує на неврахуванні судом першої інстанції принципу презумпції невинуватості та застосуванні надмірно суворого стягнення до Позивача.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ НП у м. Києві просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Наголошує на правильності встановлених судом першої інстанції обставин справи та відповідності висновків службового розслідування вимогам чинного законодавства. Звертає увагу, що в апеляційній скарзі відсутні аргументи, які б спростовували позицію суду першої інстанції, а звільнення у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення не залежить до встановлення вини особи у вчиненні іншого правопорушення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з січня 2020 року проходив службу в органах Національної поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції (з обслуговування вул. Велика Васильківська та вул. Антоновича) Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (т. 1 а.с. 87).

Наказом ГУ НП у м. Києві від 11.12.2020 №798 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Присяги працівника поліції, до лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (т. 1 а.с. 165-166).

Наказом ГУ ПН у м. Києві від 06.01.2021 №6 о/с «Щодо особового складу» звільнено 06.01.2021 зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0133814), дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції (з обслуговування вул. Велика Васильківська та вул. Антоновича) Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (т. 1 а.с. 168).

Наказом ГУ ПН у м. Києві від 25.02.2021 № 232 о/с «Щодо особового складу» внесено зміни до наказу Відповідача від 06.01.2021 №6 о/с в частині дати звільнення - з 06.01.2021 на 16.01.2021 та змінено обчислення стажу служби у поліції (т. 1 а.с. 174).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ГУ НП у м. Києві від 08.10.2020 №1853 «Про призначення та проведення службового розслідування» (т. 1 а.с. 124) проведено службове розслідування після отримання інформації про те, що 07.10.2020 Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, розпочато кримінальне провадження за №0002014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом шахрайських дій окремих поліцейських Голосіївського управління поліції. Строк проведення цього службового розслідування продовжувався на підставі наказу ГУ НП у м. Києві від 09.11.2020 №2089 (т. 1 а.с. 133).

За результатами вказаного розслідування 07.12.2020 складено затверджений заступником Голови Національної поліції України - начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві Андрієм Крищенком висновок службового розслідування за фактом внесення до ЄРДР відомостей про скоєння кримінального правопорушення окремими поліцейськими Голосіївського УП (т. 1 а.с. 156-161).

У ході службового розслідування встановлено, що 06.10.2020 до керівництва Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшов рапорт старшого оперуповноваженого цього ж управління капітана поліції Сергія Загребельного про те, що того ж дня на гарячу лінію 102 звернувся громадянин ОСОБА_3 та повідомив, що невстановлений працівник поліції вимагає грошові кошти в сумі 3 500,00 грн за непритягнення його брата ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності. Останній повинен привезти грошові кошти до будинку АДРЕСА_1 , де і має відбутися їх зустріч. Також заявник повідомив, що в даний час їде на місце зустрічі та просив допомогти з цього приводу (т. 1 а.с. 130-131).

У ході службового розслідування поряд з іншим встановлено, що 05.10.2020 о 18:30 ОСОБА_2 здійснив крадіжку товару - 6 дачок масла в супермаркеті «Ашан», розташованому в ТРЦ по вул. Антоновича, 176 у м. Києві, на загальну суму 523 гривні, та був затриманий працівниками охорони.

Указану подію було зареєстровано до ІТС ІПНП та журналу ЄО Голосіївського УП за №58039 та збір матеріалів за вказаним фактом було доручено дільничним офіцерам поліції сектору превенції відділення поліції (з обслуговування вул. Велика Васильківська та вул. Антоновича) Голосіївського управління поліції, зокрема, лейтенанту поліції ОСОБА_1 .

Так, під час оформлення і збору матеріалів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 запропонували ОСОБА_2 посприяти у вирішенні питання щодо непритягнення його до кримінальної відповідальності за грошову винагороду в розмірі 3500,00 грн та висловили вимогу про одержання зазначеної суми грошових коштів протягом декількох годин.

06.10.2020 о 14:08 ОСОБА_1 зателефонував ОСОБА_3 та запитав про виконання обіцянки щодо передачі обумовленої суми грошових коштів. У ході розмови було досягнуто домовленості про їх зустріч у вечірній час того ж дня, під час якої мала відбутись передача коштів для передачі поліцейському, перебуваючи поблизу станції метрополітену «Либідська», здійснив повідомлення на номер екстреного виклику поліції 102 про вимагання неправомірної вигоди працівником поліції та попрямував на вищевказану зустріч.

Того ж дня працівниками Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України було здійснено виїзд за вказаною адресою, де встановлено, що на зустріч із ОСОБА_3 о 23:30 прибув ОСОБА_1 , який мав на меті одержати грошові кошти, він їх не одержав. У подальшому, усі зібрані матеріали за вих. №1817/42-10/01-2020 було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, для прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 17, 18, 19, 59, 64 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), ст. ст. 1, 11, 12, 13, 14, 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на існування у Відповідача об`єктивних причин для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із служби у поліції.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За правилами п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII Дисциплінарний статут Національної поліції України визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначають, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Із змісту ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення із служби в поліції.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Такий висновок щодо застосування наведених вище правових норм сформульовано у постановах Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №804/2711/17 та від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19.

Підстави проведення службового розслідування визначені статтею 14 Дисциплінарного статуту, за якою службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1 розд. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок №893) службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Розділ VІ Порядку №893 містить вимоги щодо оформлення матеріалів службового розслідування. Зокрема, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема, обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити обставини і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки особи та її ставлення до вчиненого.

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Вимоги до висновку за результатами службового розслідування та оформлення його результатів викладені у ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту, якому кореспондують наведені вище положення Порядку №893. При цьому, судовою колегією враховується, що матеріали справи свідчать, що службове розслідування проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, та не містять відомостей, які б вказували на порушення вимог щодо оформлення його результатів.

Надаючи оцінку безпосередньо висновкам службового розслідування, з якими погодився суд першої інстанції, а також положенням законодавства, які стали підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, судова колегія у розрізі доводів апеляційної скарги та відзиву на неї вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, за наслідками проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією було встановлено, що ОСОБА_1 допустив виникнення неділових стосунків з громадянином ОСОБА_3 з метою отримання від нього неправомірної вигоди, що зумовило факт вчинення ним дій, які ганьблять звання дільничного офіцера поліції.

Указані обставини, на переконання судової колегії, підтверджуються як самими висновками службового розслідування, так і зібраними у ході його проведення документами, зокрема, поясненнями ОСОБА_5 , старшого оперуповноваженого КМУ ДВБ НП України (т. 1 а.с. 134-136) та ОСОБА_6 , старшого уповноваженого в особливо важливих справах КМУ ДВБ НП України (т. 1 а.с. 137-139), аудіозаписами звернення 06.10.2020 на гарячу лінію 102 з номеру телефону НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 145-146), витягом з бази даних Інформаційного порталу Національної поліції (т. 1 а.с. 148-149), стенограмами розмов операторів із заявником (т. 1 а.с. 150-155), в одній з яких зафіксовано, що дзвінки щодо місця зустрічі заявник отримував з номера телефону « НОМЕР_2 », який, як свідчать матеріали особової справи Позивача, а також висновки службового розслідування, належав ОСОБА_1 .

Твердження Апелянта про те, що у ході службового розслідування не було встановлено причетності ОСОБА_1 до будь-яких телефонних розмов ОСОБА_2 із своїм братом ОСОБА_3 , оскільки організацією таких розмов займався ОСОБА_4 , судовою колегією відхиляються, позаяк відповідними поясненнями ОСОБА_4 не спростовується факт неділових стосунків ОСОБА_1 із ОСОБА_2 .

Посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що під час службового розслідування не були враховані пояснення останнього, колегією суддів оцінюється критично.

Так, у свої поясненнях Апелянт зазначив, що 06.10.2020 до нього зателефонувала невідома особа та сказала, що у неї: «щось трапилося» та попросила про зустріч, яка відбулася у пізню годину цього ж дня після завершення ОСОБА_1 патрулювання. І вже після розмови Позивача з особою, яка мала ознаки алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 зателефонували з невідомого номеру і коли він відповів на дзвінок до нього підійшли працівники КМУ ДВБ НП України та затримали з невідомих причин (т. 1 а.с. 140-141).

Поряд з цим, на переконання суду апеляційної інстанції, зміст наданих пояснень жодним чином не впливає на правильність висновків службового розслідування, позаяк ОСОБА_1 не зазначає, яким чином ОСОБА_3 дізнався його номер телефону, з якого, за повідомленням заявника, здійснювалися неодноразові дзвінки з метою організації зустрічі для отримання грошових коштів.

Таким чином, зазначена вище подія, що проявилася у формі неділових стосунків ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з метою вимаганням останнім неправомірної вигоди, стала наслідком його низьких ділових та моральних якостей, недотримання ним вимог статті 1 Дисциплінарного статуту, ігноруванням Закону України «Про Національну поліцію» та Присяги працівника поліції,

Колегія суддів звертає увагу, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, Позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що Відповідачем правильно кваліфіковано дії Позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення Позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив Відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, колегія суддів вважає правомірним притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.02.2020 у справі № 260/1118/18.

Твердження Позивача про безпідставне неврахування судом першої інстанції презумпції невинуватості з огляду на те, що станом на час розгляду справи і складання висновку службового розслідування не було прийнято рішення суду у кримінальному провадженні №0002014, судовою колегією оцінюється критично.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що відсутність факту притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №120/860/19, від 04.12.2019 у справі № 824/355/17-а, від 05.03.2020 у справі №823/1468/17, від 17.06.2021 у справі №804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 14.07.2022 у справі №520/1795/19.

При цьому аналіз змісту висновку службового розслідування, який став підставою для прийняття спірних у цій справі наказів, дозволяє дійти висновку, що результати цього службового розслідування ґрунтуються на самостійних правових підставах, та не засновані на матеріалах кримінального провадження. На користь такої позиції вказує й те, що у висновку службового розслідування зазначено, що підтвердити чи спростувати факт вчинення поліцейськими Голосіївського УП кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 та ч. 1 ст. 190 КК України, немає можливості, оскільки вина доводиться у законному порядку і встановлюється обвинувальним вироком суду.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт допущення ОСОБА_1 неділових стосунків з ОСОБА_3 з метою отримання від нього неправомірної вигоди, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що такі дії Позивача є несумісними з проходженням служби у поліції, суперечать змісту Присяги працівника Національної поліції України, адже підривають довіру громадян до працівників поліції, до її органів та до авторитету їх у цілому.

З урахуванням встановлених вище обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваного наказу ГУ НП у м. Києві.

Колегією суддів враховується, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Разом з тим, як було зазначено вище, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми стверджувати про порушення скаржником вимог чинного законодавства, що не породжує сумніви у правомірності оскаржуваних у цій справі наказів.

До того ж, судова колегія звертає увагу, що у межах обставин цієї справи не досліджуються питання наявності або відсутності вини Позивача у вчиненні кримінального правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни. При цьому, наявність факту притягнення до кримінальної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за відповідних підстав.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.12.2019 у справі №816/70/16, від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18.

Щодо вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 25.02.2021 №232 о/с, а також про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів зауважує, що вони також не підлягають задоволенню, позаяк є похідними.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 27 липня 2022 року.