Справа № 150/218/22
Суддя: Суперсон С. П.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"01" серпня 2022 р. Єдиний унікальний номер судової справи 150/218/22
Номер провадження 2-а/150/10/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.

за участі секретаря Дудки А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Мотивував позовні вимоги тим, що 25 травня 2022 року інспектором СРПП ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області винесено постанову серії БАВ № 464375, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, що полягало в тому, що 25 травня 2022 року о 08 годині 15 хвилин по вул. Центральній в смт. Чернівці Могилів-Подільського району Вінницької області ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого була відсутня мітка радіочастотної ідентифікації проходження ОТК, та таким, що підлягає обов`язковому технічному контролю та вчасно його не пройшов, чим порушив п.п. 31.3 б ПДР. За вказане правопорушення на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивач посилається на те, що п.п.1,3 ч.1 статті 32 Закону України "Про національну поліцію" визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, є неправомірними.

Всупереч наведеному, підстав для зупинки позивача та перевірки документів в поліцейського не було, адже як стверджує ОСОБА_1 , ним не було вчинено жодного іншого правопорушення, що слідує в тому числі й зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відтак, на переконання позивача, вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню за відстності події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

Відповідач будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, не забезпечив явку в судове засідання повноважного представника. У відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив вказував, що заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що мітка ОТК розміщується на усіх транспортних засобах, які підлягають ОТК та дозволяють дистанційно уповноваженим особам, в тому числі поліцейським, виявити факт проходження або не проходження транспортним засобом ОТК. Відповідач звертає увагу суду і на той факт, що у відповідності до вимог відомчих нормативно-правових актів, працівники поліції мають доступ до бази даних "ОТК", у якій міститься інформація, що дає змогу дистанційно через наявний у поліцейського планшет або засоби зв`язку, лише при введенні номера транспортного засобу встановити на протязі короткого часу наявність або відсутність проходження ним ОТК. Тобто перед зупинкою транспортного засобу поліейський з одного із джерел (візуально або за допомогою інших вищевказаних засобів) вправі отримати інформацію, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення. Тому, на переконання відповідача, вищевказані обгрунтування законних підстав про зупинку, в повній мірі спростовують твердження позивача про встановлення факту відсутності ОТК лише після зупинки.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні при ній докази встановив наступні обставини.

25 травня 2022 року інспектором СРПП ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області винесено постанову серії БАВ № 464375, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, що полягало в тому, що 25 травня 2022 року о 08 годині 15 хвилин по вул. Центральній в смт. Чернівці Могилів-Подільського району Вінницької області ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого була відсутня мітка радіочастотної ідентифікації проходження ОТК, та таким, що підлягає обов`язковому технічному контролю та вчасно його не пройшов, чим порушив п.п. 31.3 б ПДР. За вказане правопорушення на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Досліджуючи вказану постанову на предмет її правомірності суд констатує наступне.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Факт вчинення правопорушення не може підтверджуватися безпосереднім спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) по справі про адміністративні правопорушення, оскільки такий вид доказів не передбачено ні нормами КАС України, ні КУпАП.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 по справі № 161/5372/17.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ч. 3 ст. 121 КУпАП відповідальність настає за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону №580-VIII. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, п.п.1,3 ч.1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, є неправомірними.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі №161/7068/16-а.

Позивач констатує, що причина його зупинки працівниками поліції не оголошувалася, натомість йому було вказано на необхідність пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Після огляду вказаних документів, поліцейський запитав позивача з приводу проходження автомобілем технічного контролю, тоді й було виявлено відсутність проходження вказаного контролю. Також позивач вказує на те, о мітка радіочастотної ідентифікації проходження ОТК це мініатюрний пристрій. А тому побачити її наявність чи відсутність можливо було лише перебуваючи поблизу автомобіля. За вказаних обгрунтувань позивач з метою підтвердження своїх тверджень перед судом, клопотав про витребування від відповідача відеозапису фіксації правопорушення, вчинення якого йому інкримінується.

Втім, ухвала суду про витребування доказів виконана відповідачем не була. Натомість відповідачем надано суду письмові пояснення з приводу того, що поліейський вправі фіксувати правопорушенн візуально або за допомогою інших засобів - дистанційно через планшет або засоби зв`язку. Втім, жодного доказу вказаним твердженням відповідач суду не надав.

При цьому,як судом зазначалося вище, вакт вчинення правопорушення не може підтверджуватися безпосереднім спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) по справі про адміністративні правопорушення, оскільки такий вид доказів не передбачено ні нормами КАС України, ні КУпАП.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Згідно ст. 254 КпАП України, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею ст. 251 КпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Достатніх та допустимих доказів на спростування доводів позивача та підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суду надано не було.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Отже, виходячи з тексту постанови, обставини, визначені у ст. 33 КУпАП, інспектором патрульної поліції не досліджувались.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови інспектора патрульної поліції серії БАВ № 464375.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 293 КУпАП, ст.ст. 6-9, 20, 77, 78, 243-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,- задоволити.

Скасувати постанову серії БАВ № 464375 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного адміністративного суду в межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН