Справа № 460/17822/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2022 року м. Рівне №460/17822/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Войтюк К.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Кудрін В.В.,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимогу про сплату боргу, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач) та за змістом позовних вимог просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.11.2021 № 11834/17000708, № 11835/17000708, № 11836/17000708, № 11837/17000708, № 11838/17000708, № 11839/17000708, № 11840/17000708, № 11844/17000708, № 11906/17000708, рішення від 19.11.2021 № 11843/17000708, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2021 № 11841/17000708 та повернути позивачу сплачені за вказаними рішеннями контролюючого органу кошти.

Обґрунтовуючи позов, позивач заперечив висновок документальної перевірки про те, що він в 2018 році здійснював господарські операції по видах діяльності, не зазначених в реєстрі платників єдиного податку. Вказав на порушення порядку проведення перевірки, зокрема, що документальна позапланова виїзна перевірка в порушення вимог статті 75 Податкового кодексу України була проведена в приміщенні ГУ ДПС у Рівненській області; надані до перевірки товарні чеки він виписав на вимогу інспектора ОСОБА_2 вже після закінчення строку перевірки. Ствердив, що під час здійснення підприємницької діяльності він відшивав елементи верхнього одягу на замовлення, а не реалізовував дорожні вироби та сумки поза магазинами. Про вказані обставини зазначив в запереченні на акт перевірки, був присутній під час його розгляду на комісії відповідача, де продемонстрував зразок виробу, пошиттям якого займався, однак його доводи враховані не були. Також зазначив, що підприємницьку діяльність він здійснював в нежитловому приміщенні (гаражі) своїх бабусі та дідуся в с. Шпанів, а тому будь-які договори оренди не оформляв. Вважає, що висновки акту перевірки є необґрунтованими, а збільшення грошових зобов`язань безпідставними. Крім цього, повідомив, що він, як законослухняний платник податків, після отримання рішень податкового органу змушений був за рахунок банківського кредиту сплатити до бюджету донараховані суми і лише після цього звернувся з позовом до суду.

Ухвалою від 29.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 здійснював оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності в період з 01.01.2018 по 20.01.2020, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, був платником єдиного податку І групи. Основний вид економічної діяльності КВЕД 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу. В ході перевірки позивач надав книгу обліку доходів та товарні чеки з ідентифікацією товару «сумка», «бананка». До контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування/об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадилася діяльність за формою 20-ОПП не подавалися. Договір оренди не надано у зв`язку з його відсутністю. Не надано сертифікатів якості на товар, сертифікатів походження та калькуляцій в розрізі того чи іншого товару. Отже платником податків не було спростовано факту отримання доходу від реалізації товару (сумки, бананки) за період діяльності. Таким чином перевіркою встановлено, що реалізований товар самостійно не вироблявся, а лише реалізовувався. Відповідно до класифікації видів економічної діяльності вищезгадана господарська діяльність, яка передбачає реалізацію товару, відноситься до коду КВЕД 47.9 роздрібна торгівля поза магазинами; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами. Покликаючись до положень пп.2 пп. 293.4 ст. 293, пп. 7 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, відповідач вказав, що отриманий від такої діяльності дохід підлягає оподаткуванню за ставкою 15%, а платник податків був зобов`язаний перейти на сплату інших податків та зборів з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, в якому здійснювались такі види діяльності. У зв`язку з наведеним, за результатами перевірки позивачу збільшено грошові зобов`язання з єдиного податку, донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також застосовано ряд штрафних санкцій за порушення порядку здійснення господарської діяльності, обліку та звітності. Спірні рішення контролюючого органу відповідач вважає правомірними. В задоволенні позову просив відмовити повністю.

Ухвалою від 07.02.2022 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій навів аргументи на спростування доводів відповідача.

Протокольною ухвалою від 28.02.2022 в підготовчому засіданні оголошено перерву.

Протокольною ухвалою від 16.03.2022 підготовче засідання відкладено.

Протокольною ухвалою від 27.04.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.05.2022 представник позивача подав клопотання про долучення доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Протокольною ухвалою від 18.05.2022 в судовому засіданні оголошено перерву.

Ухвалою від 30.05.2022 розгляд справи відкладено.

Протокольними ухвалами від 08.06.2022 та від 27.06.2022 в судовому засіданні оголошено перерву.

В судовому засіданні 11.07.2022 проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

Представники сторін під час судового розгляду справи повністю підтримали свої вимоги та заперечення, з підстав, наведених в заявах по суті справи.

Позивач також пояснив, що він під час здійснення підприємницької діяльності на замовлення відшивав елементи одягу, а саме кишені двох видів - квадратної та продовгуватої форми, які й назвав в товарних чеках як "сумка" та "бананка" відповідно до форми. Ствердив, що це не були завершені вироби, а після передачі їх замовнику останній завершував самостійно пошиття виробу. В жодному разі позивач реалізації сумок чи інших виробів не здійснював.

Представник позивача також звернув увагу на порушення відповідачем порядку розгляду заперечення на акт перевірки, зокрема, що висновок за результатами такого розгляду складено не було.

Представник відповідача зазначив, що документальна перевірка була проведена в приміщення податкового органу, оскільки у зв`язку з припиненням позивачем підприємницької діяльності не виявилося місця для проведення виїзної перевірки. Вважає, що процедурні порушення не вплинули на висновки перевірки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , головний державний ревізор-інспектор відділу планових та позапланових перевірок фізичних осіб оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Рівненській області, повідомила, що нею було проведено документальну виїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням ним підприємницької діяльності. З причини відсутності місця здійснення підприємницької діяльності документальну перевірку було проведено в приміщенні податкового органу, проти чого платник податків не заперечував. Ствердила, що підготувала запит про надання пояснення та документального підтвердження для вручення позивачу, однак останній обидва примірники запиту залишив в себе та не повернув підписаний примірник. Впродовж періоду перевірки позивач надавав документи, пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності, та особисто складав їх опис. Після завершення перевірки він висловив бажання повернути оригінали наданих документів, у зв`язку з чим вона виготовила відповідні сканкопії таких документів, а оригінали повернула позивачу. Проведення перевірки поза межами терміну перевірки, отримання документів після перевірки свідок заперечила.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, заслухавши пояснення свідка, суд встановив та врахував такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 04.07.2017 зареєстрований як фізична особа-підприємець; види економічної діяльності: 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу (основний); державна реєстрація припинення підприємницької діяльності за рішенням фізичної особи-підприємця здійснена 20.01.2020, про що внесені відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Витягом з Реєстру платників єдиного податку від 05.07.2017 стверджується, що позивач з 01.08.2017 обрав спрощену систему оподаткування, платник єдиного податку І групи (10 відсотків до розміру прожиткового мінімуму), без реєстрації ПДВ. Вид господарської діяльності на першій групі код КВЕД 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу.

Матеріалами справи стверджено, що на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1, пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказу Головного управління ДПС у Рівненській області № 1929-п від 29.09.2021 головним державним ревізором-інспектором відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Рівненській області Ліщинською Марією Вікторівною проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 20.01.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04.07.2017 по 20.01.2020.

Результати перевірки оформлені актом від 13.10.2021 № 6943/17-00-07-08/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

- пп. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49, п. 296.2 ст. 296 Податкового кодексу України, а саме: податкова декларація платником єдиного податку за 2018 рік по граничному строку подання 01.03.2019 фактично подано 17.09.2020;

- ч. 2 пп. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми єдиного податку за 2018 рік на 9525,00 грн;

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: податкові декларації про майновий стан і доходи до контролюючого органу не подані: за 2019 рік по граничному строку подання 10.02.2020 та за 2020 рік (ліквідаційна) по граничному строку подання до 21.02.2020 не подані;

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 21608,22 грн за 2019 рік;

- підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: заниження суми військового збору на 1800,68 грн за 2019 рік;

- ч. 4 п. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та п. 3.2 р. 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платником податку: звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік подано з порушенням терміну, а саме: звіт подано 16.05.2018 (граничний термін подання 09.02.2018); звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік до контролюючого органу по граничному терміну подання 09.02.2019 не подано; звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік (ліквідаційний) подано з порушенням терміну, а саме: звіт подано 03.11.2020 (граничний термін подання 21.02.2020);

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за результатами перевірки встановлено заниження суми єдиного внеску в розмірі 15393,36 грн за 2019 рік;

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1, 44.3 ст. 44, п. 176.1, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України , а саме: не забезпечено ведення обліку доходів, витрат та не забезпечено зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання;

- п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме: проведення розрахункових операцій без застосування РРО у розмірі 120045,65 грн у 2019 році;

- п. 73.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.2, 8.4 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, а саме: повідомлення за формою 20-ОПП про об`єкт оподаткування (нерухомість за адресою АДРЕСА_1 ) по терміну подання з 02.01.2019 по 16.01.2019 до контролюючого органу не подано; також повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування по терміну подання з 02.01.2020 по 16.01.2020 не подано (а.с.14-27).

Платник податків подав заперечення на акт перевірки (а.с. 29), в якому вказав, що зазначені в товарних чеках назви виробів "сумка", "бананка" не можна оцінювати буквально, оскільки він у своїй господарській діяльності відшивав на замовлення окремі частини верхнього одягу - накладні зовнішні елементи двох видів. Перший вид, який зазначається в товарному чеку як "сумка" є елементом зовнішнього одягу - складною кишенею під виробничою назвою "сумка"; другий вид, який у товарному чеку зазначається як "бананка", є елементом зовнішнього одягу - складною кишенею під виробничою назвою "бананка" (на підтвердження зазначеного надав фото відповідного елемента верхнього одягу, виробництво якого здійснював). Зазначив, що господарську діяльність здійснював відповідно до обраного коду КВЕД 14.13, який також включає: пошиття одягу за індивідуальним замовленням, пошиття окремих частин верхнього одягу. Беручи до уваги наведене, вказав на помилковість висновків акту перевірки про заниження єдиного податку, заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності; заниження суми військового збору; заниження суми єдиного внеску; проведення розрахункових операцій без застосування РРО.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області в присутності ОСОБА_1 було розглянуто заперечення на акт перевірки та надано відповідь на заперечення від 16.11.2021 № 5231/17-00-07-08-04 про залишення висновків акту перевірки без змін (а.с.30-34).

Суд встановив, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області 19.11.2021 на підставі акту перевірки від 13.10.2021 № 6943/17-00-07-08/ НОМЕР_1 щодо позивача було прийнято податкові повідомлення-рішення (а.с. 36-54):

№ 11834/17000708, яким за неповідомлення податкового органу про об`єкти оподаткування/об`єкти, пов`язані з оподаткуванням та про зміни відомостей об`єктів оподаткування за формою 20-ОПП за період 02.01.2019-16.01.2019, 02.01.202-16.01.2020, застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 680,00 грн;

№ 11835/17000708, яким за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2019, 2020 рр. застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 680,0 грн;

№ 11836/17000708, яким у зв`язку з отриманням доходу по видах діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, збільшено грошове зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 2250,85 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 1800,68 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 450,17 грн;

№ 11838/17000708, яким за несвоєчасне подання до контролюючого органу податкової декларації платника єдиного податку за 2018 р. застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 340,00 грн;

№ 11839/17000708, яким у зв`язку з отриманням доходу по видах діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, збільшено грошове зобов`язання за платежем: єдиний податок з фізичних осіб, в сумі 11906,25 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 9 525,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 2381,25 грн;

№ 11840/17000708, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 27010,27 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 21608,22 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 5402,05 грн;

№ 11844/17000708, яким за незабезпечення ведення обліку доходів і витрат, не забезпечення зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020,0 грн;

№ 11906/17000708, яким за порушення законодавства про патентування, порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 12004,57 грн;

рішення № 11837/17000708 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму 510,00 грн;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 11841/17000708 на суму єдиного внеску 15393,36 грн;

рішення № 11849/17000708 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 3078,66 грн.

Донараховані за результатами документальної перевірки грошові зобов`язання ОСОБА_1 сплатив до бюджету 29.11.2011 (а.с. 56-61), як ствердив позивач, за рахунок споживчого кредиту, отриманого 22.11.2021 в АТ АБ "В-Банк" (а.с.132-133).

Вважаючи прийняті контролюючим органом рішення протиправними та безпідставними, в грудні 2021 року позивач звернувся з позовом до суду про їх скасування та повернення безпідставно сплачених коштів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 21.01.2021 у справі №460/1239/19 про те, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, оцінюючи встановлені судом фактичні обставини справи, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом (Абзац четвертий підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Кодексу).

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

За змістом пункту 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу (пункт 78.6 статті 78 ПК України).

Відповідно до пункту 78.7 статті 78 ПК України перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 78.8 статті 78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки встановлені статтею 79 ПК України.

Так, згідно з пунктом 79.1 цієї статті Кодексу документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (пункт 79.2 статті 79 ПК України).

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (пункт 79.3 статті 79 ПК України).

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК України).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Суд встановив, що наказ Головного управління ДПС у Рівненській області від 29.09.2021 № 1929-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності повністю відповідає проаналізованим вище приписам Податкового кодексу України, визначає підстави проведення документальної позапланової перевірки, період її проведення та уповноважену на проведення перевірки посадову особу контролюючого органу. При цьому актом перевірки стверджено і відповідає матеріалам судової справи, що копія наказу на проведення перевірки та направлення на перевірку були вручені під розписку ОСОБА_1 30.09.2021 (а.с. 81).

Оскільки податкове законодавство не розмежовує підстави призначення документальної позапланової перевірки в залежності від її виду (виїзна чи невиїзна), суд вважає, що в спірній ситуації контролюючим органом не було допущено порушень при призначенні документальної позапланової перевірки позивача. Проведення такої перевірки в приміщенні контролюючого органу, за умови фактичного припинення підприємницької діяльності та відсутності місця здійснення такої діяльності, не може слугувати підставою для висновку про порушення процедури призначення та проведення перевірки та не має наслідком протиправність рішень контролюючого органу, прийнятих за результатами проведеної з відома платника податків перевірки.

З пояснень представника відповідача та дослідженням акту перевірки встановлено, що висновки контролюючого органу про здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за видами діяльності, що не зазначені в свідоцтві платника єдиного податку, зумовлені виключно посиланням на описані в акті перевірки копії товарних чеків.

Суд враховує, що відповідно до підпункту 298.1.1.пункту 298.1 статті 298 ПК України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 ПК України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

В силу вимог підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 ПК України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

А в силу вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Однак, досліджені судом докази не підтверджують здійснення позивачем видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку.

Так, пунктом 85.2 статті 85 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Суд встановив, що 01.10.2021 уповноваженою особою контролюючого органу вручено позивачу запит про надання документів (копій документів) у зв`язку з проведенням документальної позапланової виїзної перевірки в термін до 15 год. 00 хв. 05.10.2021 (а.с. 28).

Отже, такий запит сформований відповідно до п. 85.4 ПК України та не порушує строку проведення перевірки, який був визначений наказом від 29.09.2021 № 1929-п тривалістю 5 робочих днів з 30.09.2021 та закінчився згідно з актом перевірки 06.10.2021. Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач не підписав такий запит, не вказав дату його отримання, а відтак об`єктивно відсутні підстави для висновку про вручення йому цього запиту після закінчення перевірки.

Відповідачем до відзиву долучено рукописний опис документів, поданих для перевірки, в якому зазначено: 1. Договір оренди нежитлового приміщення; 2. Квитанції; 3. Книга обліку доходів; 4. Товарні чеки за 2018 та 2019 рік; 5. У 2019 діяльність здійснював за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 82).

Суд констатує, що такий опис не підписаний особою, яка його складала, а також і посадовою особою податкового органу, яка прийняла відповідний опис під час перевірки; податковим інспектором лише посвідчена копія опису на відповідність оригіналу; відсутня дата документа, не зазначено кількість та зміст квитанцій та товарних чеків, відсутні реквізити договору оренди. При цьому з зазначеного переліку в матеріалах судової справи наявні лише копії товарних чеків.

Дослідженням наданих до відзиву копій товарних чеків встановлено таке. В графі "продавець" зазначено прізвище " ОСОБА_3 ", в графі "назва та сорт товарів" записи: бананка, сумка; інші реквізити, які дають можливість ідентифікувати платника податків, товар та господарську операцію, не зазначені; відсутні записи про одиниці вимірювання товару, їх кількість, ціну; наявні виправлення в сумі; копії товарних чеків в порушення пункту 85.4 статті 85 ПК України платником податків не засвідчені (а.с. 83-114). При цьому в акті перевірки відсутнє покликання на те, що платник податків відмовився посвідчувати надані до перевірки документи.

Дослідженням оригіналу Книги обліку доходів позивача від 05.07.2017 встановлено наявність низки виправлень, закреслень в датах записів, при цьому всі записи (з 19.05.2018 по 12.12.2019) виконані однаковим чорнилом (копії а.с. 115-121).

З цього приводу позивач суду пояснив, що він під час здійснення підприємницької діяльності не виписував своєму замовнику цих товарних чеків. Під час документальної перевірки на вимогу ревізора підтвердити первинними документами суму отриманого доходу, він придбав бланки означених товарних чеків та заповнив їх, розбиваючи на частини загальну суму отриманого доходу. Записи в книгу обліку доходів він переносив вже з виписаних товарних чеків, часто збивався в обрахунках, тому виправляв та закреслював відповідні записи. Ствердив, що такі дії відбувалися в приміщенні податкового органу 11.10.2021.

В судовому засіданні було здійснено перегляд відеозапису, наданого позивачем, за датою відеофіксації 11.10.2021. Позивач вказав, що він на власний мобільний телефон зафіксував процес сканування наданих ним товарних чеків інспектором Ліщинською М.В. Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні таких обставин не заперечила, однак вказала, що після закінчення перевірки вона сканувала оригінали товарних чеків, які позивач хотів забрати, але самі товарні чеки були надані під час перевірки, а не після.

Оцінюючи встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, суд враховує приписи Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745 (далі - Порядок № 727).

Відповідно до пункті 4, 5 розділу ІІ Порядку № 727 в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

За змістом пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового та/або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів; у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів; у разі відмови платника податків, посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків, посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки.

Враховуючи встановлені судом істотні недоліки в оформленні товарних чеків, численні виправлення в таких документах та в книзі обліку доходів підприємця, фактичне отримання контролюючим органом копій таких товарних чеків поза межами перевірки, суд вважає, що висновки акту перевірки в означеній частині не підтверджуються належними й допустимими первинними документами, а акт перевірки сформований з порушенням вимог Порядку №727.

За визначенням статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами пункту 21.1 статті 21. ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що наявні у справі докази отримані з порушенням встановленого законом порядку та процедури, у зв`язку з їх неповнотою та численними коригуваннями не можуть вважатися судом достовірними, а отже не підтверджують факту порушення платником податків умов перебування на спрощеній системі оподаткування.

Окрім цього суд враховує, що позивач до заперечення на акт перевірки надавав фото виробів, виготовленням яких займався під час здійснення підприємницької діяльності. Свідок ОСОБА_2 підтвердила, що під час розгляду заперечень на акт перевірки членами комісії відповідача з розгляду заперечень було оглянуто надані позивачем зразки. Ствердила, що це не були завершені вироби "дорожні сумки", а елементи виробів.

Отже, суд констатує, що в матеріалах судової справи відсутні докази реалізації позивачем кінцевому споживачу готових виробів поза магазинами (коди КВЕД 47.9, 47.99), як власне не підтверджується й виробництво позивачем дорожніх виробів (код КВЕД 15.12). Відтак, позивач правомірно перебував на спрощеній системі оподаткування, а тому відсутні підстави для донарахування позивачу грошових зобов`язань у зв`язку з недоведенням підстав для переходу на загальну систему оподаткування.

За встановлених обставин висновки контролюючого органу в цій частині судового спору не підтверджені належними й допустимими доказами, а тому всі спірні рішення про збільшення податкових зобов`язань та застосування штрафних санкцій з єдиного податку, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій не відповідають критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості та підлягають скасуванню судом як протиправні.

Що стосується застосування до позивача штрафу за неповідомлення податкового органу про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП, суд першочергово звертає увагу на те, що в матеріалах справи взагалі відсутні документально підтверджені відомості про наявність у позивача об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, отже висновки контролюючого органу не узгоджуються з приписами Порядку № 727.

Пунктом 117.1 статті 117 ПК України визначено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

Згідно з пунктом 63.3. статті 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

У пункті 22.1. статті 22 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Пунктами 8.1 та 8.2 Порядку №1588 передбачено, що платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом (форма 20-ОПП).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 8.4 Порядку №1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Згідно п.п. 16.1.3 п. 16.1. ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідальність за неподання у строки та у випадках, передбачених Податковим кодексом України, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим передбачена пунктом 117.1 статті 117 ПК України.

Відтак, норми Податкового кодексу України не встановлюють строки подання повідомлення за формою №20-ОПП, що в свою чергу виключає одну з необхідних складових для притягнення особи до відповідальності згідно з пунктом 117.1 статті 117 ПК України.

Посилання відповідача на строки, встановлені наказом Мінфіну Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів №1588 від 09.12.2011 є помилковим, оскільки санкція статті 117 ПК України передбачає відповідальність за порушення строків, встановлених виключно цим Кодексом.

Відповідно до п. 8.4. Порядку №1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Тобто, в Порядку №1588 є строки виключно повідомлення про об`єкт оподаткування (яких в Податковому кодексі України не міститься) за формою 20-ОПП, однак повідомлення про об`єкт оподаткування не є тотожним заяві про взяття на облік. Отже, неповідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП не є підставою для відповідальності згідно з п. 117.1 ст. 117 ПК України.

Таким чином, суд вважає, що контролюючий орган помилково застосував до спірних правовідносин норму пункту 117.1 статті 117 ПК України.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.11.2021 №11834/17000708, № 11835/17000708, № 11836/17000708, № 11839/17000708, №11840/17000708, № 11844/17000708, № 11906/17000708, рішення про застосування штрафних санкцій від 19.11.2021 № 11837/17000708, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2021 № 11841/17000708, рішення про застосування штрафних санкцій від 19.11.2021 №11843/17000708 слід задовольнити.

Водночас, суд зазначає, що описані вище порушення порядку отримання документів від платника податків та оформлення результатів документальної перевірки жодним чином не стосуються податкового повідомлення-рішення від 19.11.2021 № 11838/17000708 на суму штрафних санкцій 340,00 грн у зв`язку з несвоєчасним поданням до контролюючого органу податкової декларації платника єдиного податку за 2018 рік. Позивач в судовому засіданні допущене порушення не заперечив, а його доводи про те, що він раніше сплачував штрафну санкцію за таке порушення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. За таких обставин суд вважає відсутніми підстави для скасування такого рішення контролюючого органу, а тому позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути позивачу кошти, сплачені добровільно за спірними податковими повідомленнями-рішеннями, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначені в статті 43 ПК України, відповідно до пункту 43.1 якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з пунктом 43.2 статті 43 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

При цьому в пункті 43.4 статті 43 ПК України встановлено, що платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Згідно з пунктом 43.5 цієї статті Кодексу контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі якщо повернення сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу, відповідне повідомлення надсилається контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення шістдесятиденного строку з дня отримання відповідної податкової декларації.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Пунктом 43.6 статті 43 ПК України встановлено, що повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

За такого правового регулювання доводи позивача про необхідність повернення безпідставно сплачених ним сум грошових зобов`язань на підставі судового рішення не узгоджуються з приписами податкового законодавства, якими встановлена процедура повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань на підставі висновку контролюючого органу за наслідками розгляду заяви платника податків.

Отже, в задоволенні позовних вимог про повернення сплачених позивачем коштів на підставі оспорених рішень Головного управління ДПС у Рівненській області слід відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив належними й допустимими доказами правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень. Натомість, доводи позивача частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, враховуючи задоволення позову частково, суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справах №810/3806/18, №810/2816/18, №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суду подано клопотання 18.05.2022 про долучення доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, в якому зазначено, що 05.02.2021 позивач уклав договір про надання правової допомоги № 05/02 з адвокатським бюро "Дупака Валентина Германовича", а також суду надано акт № 1 від 16.05.2022 приймання-передавання послуг з надання правничої допомоги на загальну суму 12500,00 грн та квитанцію до прибуткового касового ордера № 16/05 від 16.05.2022 на таку ж суму (а.с. 158-162).

Суд зазначає, що в матеріалах судової справи відсутній договір про надання правничої допомоги адвоката, а також ордер на підтвердження повноважень адвоката як представника позивача. Адвокат Дупак В.Г. участі в судовому розгляді справи не приймав та не підписував заяв по суті справи.

В ході судового розгляду позивач приймав участь у справі особисто, а також разом з представником ОСОБА_4 . Так, за клопотанням позивача в порядку, визначеному ч. 2 ст. 59 КАС України, протокольною ухвалою від 28.02.2022 в підготовчому засіданні суд посвідчив довіреність на ведення цієї судової справи на ім`я ОСОБА_4 (а.с.137-138), який відповідно до наданих документів є помічником адвоката Дупака В.Г., посвідчення РН № 162 від 14.04.2021.

Відповідно до статті 16 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат може мати помічників з числа осіб, які мають повну вищу юридичну освіту. Помічники адвоката працюють на підставі трудового договору (контракту), укладеного з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, з додержанням вимог цього Закону і законодавства про працю.

Помічник адвоката виконує доручення адвоката у справах, що знаходяться у провадженні адвоката, крім тих, що належать до процесуальних повноважень (прав та обов`язків) адвоката.

Отже, визначені законом повноваження щодо представництва сторони судового спору адвокатом не є тотожними виконанню помічником адвоката доручень адвоката у справах, які знаходяться в провадженні адвоката. При цьому, як суд зазначав, повноваження адвоката в цій справі жодним чином не підтверджені та не були реалізовані під час судового розгляду справи. Більш того, позивач в судовому засіданні ствердив, що всю правничу допомогу в цій справі йому надавав саме ОСОБА_4 . Будь-які докази, що адвокат Дупак В.Г. уповноважив виконати помічника адвоката Кудріна В.В. певні доручення під час розгляду цієї справи відсутні. Водночас, витрати на надання правової допомоги помічником адвоката не можуть бути розцінені як витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розумінні статті 134 КАС України.

За таких обставин, суд критично оцінює та відхиляє акт приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги від 16.05.2022, підписаний адвокатом Дупак В.Г., позаяк такий доказ не узгоджується з фактичними обставинами цієї справи.

Окрім цього, позивач в судовому засіданні повідомив, що зазначена в квитанції до прибуткового касового ордера № 16/05 від 16.05.2022 сума коштів 12500,00 грн ним фактично сплачена ще не була, у зв`язку з домовленістю оплатити пізніше. Зазначене свідчить на користь висновку, що в квитанцію до прибуткового касового ордера внесені недостовірні відомості щодо сплати позивачем коштів.

Таким чином, суд констатує, що надані представником позивача до клопотання докази не підтверджують ні факту надання адвокатом професійної правничої допомоги, ні факту понесення позивачем витрат на таку допомогу.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, суд дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 12500,00 грн документально не підтверджується, а тому відсутні підстави для її розподілу в порядку статті 139 КАС України. Отже, витрати на правову допомогу за рахунок відповідача не присуджуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимогу про сплату боргу задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.11.2021 № 11834/17000708, № 11835/17000708, № 11836/17000708, № 11839/17000708, № 11840/17000708, № 11844/17000708, № 11906/17000708, рішення про застосування штрафних санкцій від 19.11.2021 № 11837/17000708, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2021 № 11841/17000708, рішення про застосування штрафних санкцій від 19.11.2021 № 11843/17000708.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454,00 грн.

В стягненні на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 29 липня 2022 року

Суддя Н.О. Дорошенко