Справа № 380/19334/21
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними дій, скасування карток відмови та рішення,-

в с т а н о в и в :

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ФОП ОСОБА_1 , за першим методом митної оцінки за ціною договору щодо товарів, які імпортуються;

- визнати протиправними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні преференції по ввізному миту за кодом « 410» до Товару № 1 на підставі декларації інвойс № 210137 від 14.10.2021;

- скасувати картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/01389, № UA209170/2021/01394;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA209170/2021/900015/2 від 19.10.2021.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з метою здійснення митного контролю та митного оформлення імпортованих товарів, ним подано електронну декларацію №UA209170/2021/081973 від 18.10.2021, митна вартість товару була визначена за першим методом, за ціною договору. Позивач зазначає, що він надав достатньо доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару за першим методом, однак відповідач, за результатами опрацювання поданої митної декларації та документів, виніс картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2021/01389 та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209170/2021/900015/2 від 19.10.2021, відповідно до якого митну вартість товару визначено за резервним (6) методом. З метою випуску товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання позивач подав нову митну декларацію, проте за результатами опрацювання такої митний орган виніс картку відмови у прийнятті митної декларації, якою було відмовлено в застосуванні преференції по ввізному миту за кодом « 410» до Товару №1. Не погоджуючись з рішенням митного органу про коригування митної вартості та відмовою в застосуванні преференції, позивач подав до митниці нову МД №UA209170/2021/082950 від 20.10.2021, за якою товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов`язання відповідно до розділу Х Митного кодексу України, а Товар №1 був заявлений без застосування преференції по ввізному миту за кодом « 410». Стверджує, що такі дії митниці та підхід до формування оскарженого рішення про коригування митної вартості прямо суперечать положенням законодавства та є підставою для визнання таких дій протиправними та скасування прийнятих рішень.

Ухвалою судді від 12.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому стверджує, що правомірно прийняв оскаржені рішення. Покликається на норми частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України, відповідно до яких орган доходів і зборів має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, письмово запитувати від декларанта встановлені статтею 53 МКУ додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. Зазначає, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Так, вказує, що за умовами поставки витрати на транспортування товару покладаються на покупця та при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Проте позивач не надав первинних документів на підтвердження транспортних витрат, зокрема, договір на перевезення, рахунок фактуру, платіжні документи. Також відповідач зазначив про надання декларантом документ від продавця під назвою Price offer, в якому наведено перелік товарів у розрізі бренду, країни походження та типу шини. Рівень цін на кожну понад 90 позицій є ідентичним. Враховуючи те, що товар вживаний та має різний рівень зносу, вартість одиниці товару може змінюватися. Проте в документах відсутні будь-які характеристики товару, які б обґрунтовували визначення мінімального рівня цін на ввезений товар. З огляду на наведені обставини, вважає що обґрунтовано витребував у позивача додаткові документи з метою впевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. Відповідач зазначає, що для визначення митної вартості не застосовано методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом для коригування митної вартості слугувала низка інших митних декларацій. Також відповідач вважає підставним винесення картки відмови від 26.10.2021 за митною декларацією із застосуванням тарифних преференцій « 410», оскільки в інвойсі від 14.10.2021 №210137 відсутня інформація щодо виробника товару, тобто даний документ не описує товари достатньо детально, щоб їх можна було ідентифікувати. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій останній вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, встановив наступне.

13.06.2016 між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та The company «Reifenwelt» (Німеччина) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний договір №GMBH-1306, відповідно до умов якого Продавець відвантажує, а Покупець приймає та оплачує вантажні шини, що були у вжитку, придатні для подальшого використання, у кількості та за цінами, вказаними в Інвойсах, що є невід`ємною частиною договору. Ціна за товар визначена у Євро за одиницю товару та вказана у Інвойс, умови поставки визначаються на умовах FCA (Zwickau) Інкотермс 2010.

Відповідно до Інвойсу №210137 від 14.10.2021 Продавцем та Покупцем узгоджено номенклатуру, ціну та кількість Товару. Загальна кількість товару складає - 319 штук, загальна вартість товару на умовах FCA (Zwickau) - 5742,00 Євро.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем була подана до Львівської митниці електронна митна декларація №UA209170/2021/081973 від 18.10.2021. Митна вартість товару була визначена за першим методом за ціною договору на рівні від 20,56 до 21,72 євро/шт. в залежності від ваги (розміру) шини (або 0,32 євро/кг нетто). Загальна кількість товару, що заявлена до митного оформлення відповідно до вказаної декларації, - 319 штук, з них 238 одиниць (Товар №1) є таким, що походить з території Європейського Союзу (EU), та заявлені із застосуванням преференції по ввізному миту за кодом « 410». На підтвердження преференційного походження товару №1 позивач до митного оформлення подав декларацію-інвойс (декларація походження) №210137 від 14.10.2021, складну експортером.

Одночасно з вказаною вище ЕМД декларантом подано до митного органу перелік документів, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, передбачених ч. 2 статті 53 МК України, а саме:

- пакувальний лист № б/н від 14.10.2021;

- рахунок-фактуру (інвойс) №210137 від 14.10.2021;

- автотранспортну накладну №100006 від 14.10.2021;

- декларацію про походження товару №210137 від 14.10.2021;

- документ на підтвердження вартості перевезення товару №б/н від 18.10.2021;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № GMBH-1306 від 13.06.2016;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 12.06.2018;

- договір про надання послуг митного брокера № ЛТШ-4993 від 25.10.2021;

- заяву декларанта або уповноваженої ним особи у вигляді внесення коду до митної декларації про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів № 14/14-03/468-20 від 28.08.2020;

- інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, інших держав № 7680756 від 16.10.2021;

- декларацію-інвойс, складену експортером №210137 від 14.10.2021;

- перепустку С-151689 від 18.10.2021;

- прайс-лист б/н від 14.10.2021;

- копію митної декларації країни відправлення №21DE21E8 від 14.10.2021.

18.10.2021 на підставі вимоги Митного органу про надання додаткових документів, позивачем надано лист-пояснення б/н від 18.10.2021.

За результатами перевірки поданої декларації та доданих документів відповідачем складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2021/01389 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209170/2021/900015/2 від 19.10.2021, яким митну вартість товару визначено за резервним (6) методом на рівні від 60,332 до 88,125 Євро/шт. в залежності від ваги (розміру) шини (або 1,05 Євро/кг).

У графі 33 вказаного рішення про коригування митної вартості зазначено про відсутність документів, які підтверджують складові митної вартості, а саме транспортні витрати до митного кордону України, які відповідно до умов поставки не були включені до ціни товару, що передбачені наказом МФУ №599 від 18.06.2021, що в свою чергу робить неможливим перевірку числового значення митної вартості товарів.

У зв`язку з наведеними обставинами позивач подав нову митну декларацію №UA209170/2021/082707 від 20.10.2021 з метою випуску товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

За результатами опрацювання поданої декларації та документів відповідач виніс картку відмови у прийнятті митної декларації №UA209170/2021/01394, якою відмовлено в застосуванні преференції по ввізному миту за кодом « 410» до Товару №1.

Позивач подав нову митну декларацію №UA209170/2021/082950 від 20.10.2021, за якою товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов`язання відповідно до розділу Х Митного кодексу України, а Товар №1 був заявлений без застосування преференції по ввізному миту за кодом « 410».

Вважаючи протиправними рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209170/2021/900015/2 від 19.10.2021 та картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/01389, № UA209170/2021/01394, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам учасників справи, суд керується наступним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Так, відповідно до ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57); кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57); застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57); у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (ч. 5 ст. 57); при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57); методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 7 ст. 57); у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57).

Правила визначення митної вартості за ціною договору викладені законодавцем в ст. 58 Митного кодексу України, згідно з ч. 4 якої митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

При цьому, у силу п.п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, 1) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 2) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 3) витрати на страхування цих товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-76, 90, 211 КАС України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах платник разом з ВМД не подав органу доходів і зборів окремих первинних документів про витрати на транспортування товарів, які поставляються на умовах «FCA», до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, оскільки такі витрати покладаються на покупця.

Видана ТОВ «Транспортні системи» довідка від 18.10.2021 №б/н за своєю правовою суттю та змістом не може бути кваліфікована судом як первинний документ про розмір витрат на переміщення товарів, позаяк є виключно похідним зведеним документом, котрий містить числові показники інших документів.

З приводу зазначеного, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 серпня 2021 року в справі №520/4787/19, відповідно до яких саме договір транспортного перевезення чи транспортного експедирування є доказом понесення стороною відповідних витрат. Оскільки саме за домовленістю сторін, яка знайшла своє відображення в договорі, визначено предмет правовідносин між сторонами, умови їх здійснення, порядок, способи та строки розрахунків за надані послуги тощо. Надана довідка про транспортні витрати, якщо вона не була передбачена договором, не може слугувати документом, що підтверджує вартість перевезення.

Крім того, відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Таким чином, у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що із врахуванням положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України, розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, довідки про транспортні витрати не можуть підтверджувати вартість перевезення оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України та, відповідно, митну вартість товару.

За таких обставин, суд вважає, що у спірних правовідносинах митним органом цілком правомірно розпочато процедуру консультацій з приводу визначеного платником рівня митної вартості товару.

У ході такої процедури платник витребуваних документів не подав, незважаючи на те, що в силу ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, мав обов`язок подати, зокрема, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Використання митним органом у цій процедурі відомостей інформаційних баз даних суд вважає правомірним, адже такий порядок реалізації владної управлінської функції прямо та однозначно передбачений законом, а саме: ст.ст. 59, 60, 64 Митного кодексу України.

Водночас із цим, суд вважає, що у розумінні ст.ст. 72-75 КАС України доказами умов зовнішньоекономічних контрактів та всіх без виключення характеристик товару (фізичних, хімічних, технічних, технологічних тощо), тобто тих параметрів, котрі остаточно впливають на ціну товару, є не відомості баз даних, а самі правочини (розмір партії, умови оплати, зміст інших домовленостей) та документи про переміщення товарів, документи про страхування товарів, документи про конкретні властивості товарів.

З огляду на викладене, суд зауважує, що на стадії реалізації управлінської функції з перевірки правильності визначеної декларантом (платником) митної вартості товару відповідачем не було допущено порушень закону, вжиті митним органом заходи контролю відповідають вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, не призвели до порушення прав або інтересів позивача.

Однак, на стадії реалізації управлінської функції з самостійного визначення митної вартості товару відповідач не забезпечив виконання вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України.

Так, згідно з ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64); митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч. 2 ст. 64).

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (затверджені наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р. за №883/21195; далі за текстом - Правила №598) в графі 33 рішення про коригування митної вартості "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.02.2019 року по справі №810/5436/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оглянувши текст оскарженого рішення владного суб`єкта, суд відзначає, що таке не містить інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Митниця не врахувала, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, вона повинна також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31.01.2018 року по справі №813/7272/13-а.

Отже, висновок митниці про можливість визначення митної вартості оцінюваних товарів на рівні митної вартості раніше імпортованого товару є недоведеним за правилами ч. 2 ст. 77 КАС України через відсутність доказів відповідності умов поставки оцінюваних товарів раніше імпортованим.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції по самостійному визначенню митної вартості відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA209170/2021/900015/2 від 19.10.2021 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/01389 не відповідають визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та порушують право позивача на митне оформлення товару на підставі поданої ним митної декларації.

Щодо правомірності прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/01394, яка прийнята з підстав неможливості завершення митного оформлення у зв`язку із застосуванням тарифних преференцій, суд зазначає наступне.

Зі змісту вказаної вище картки відмови слідує, що митний орган визнав непридатними сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації походження (інвойс) у випадку подання декларації походження (інвойс) відсутня при декларуванні в товаросупровідних документах інформація щодо виробника товару.

Так, згідно з ч. 5 ст. 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Частиною 1 ст. 281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Законом України №1678-VII від 16.09.2014 ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).

Відповідно до п. 1 ст. 16 протоколу 1 до Угоди про асоціацію товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: -сертифікату перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у додатку III до Протоколу, або - у випадках, вказаних у статті 22 (1) Протоколу, - декларації інвойс, наданої експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Відповідно до ст. 22 вказаного Протоколу декларація інвойс може бути складена: (a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або (b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Судом встановлено, що на підтвердження походження товару ФОП ОСОБА_1 надав декларацію інвойс про походження товару №210137 від 14.10.2021, оскільки фактурна вартість партії товару не перевищувала 6000 Євро.

У вказаному документі зазначено: Експортер товарів, включених у цей документ, декларує, що за винятком випадків, коли про це прямо зазначено, ці продукти мають європейське пільгове походження /а.с.16-18/.

Зі змісту вказаного документа суд вбачає, що такий складено відповідно до Статті 21(1) Угоди, текст декларації в повній мірі відповідає наведеному у Додатку ІУ Протоколу І до Угоди.

Статтею 43 МК передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Відповідно до ст. 43 МК України, засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями (ч. 5), а декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару (ч. 6).

Частиною 9 ст. 43 МК України передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках експертизи відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 44 МК України у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару, зокрема, на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) Протоколу 1, може бути складена: UA/EU/P1/ua:

(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або

(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Складання декларації-інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншому комерційному документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.

Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав.

Дослідивши в повній мірі подані позивачем до декларації документи, зокрема, декларацію інвойс, суд не встановив, що така не відповідає зазначеним вище вимогам. У митній декларації позивач вказав країну походження товарів Європейський Союз.

Крім того, з аналізу ч.1,3 та 5 ст. 33 ,,Перевірка підтверджень походження розділу VI Протоколу І Угоди суд вбачає, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України, і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Частиною 1 статті 45 МК України також передбачено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази підтвердження сумнівів у достовірності поданих документів, статусі походження відповідних товарів, а контролюючим органом не здійснювалось жодних дій з метою перевірки необхідних даних, не надсилалось запитів про надання відповідних доказів чи інформації щодо документів, на підставі яких здійснювалось ввезення товару.

Згідно з ч. 1 ст. 45 МК України за наявності будь-яких сумнівів щодо країни походження товару, саме на відповідача покладається обов`язок звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Натомість Львівська митниця не вжила будь-яких заходів щодо перевірки вказаних документів, незважаючи на те, що згідно з листом ДФС від 28.12.2018 № 40584/7/99-99-19-04-17 визнанню непридатними документів про походження товарів передує здійснення верифікації (перевірка достовірності).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача при прийнятті спірної Картки відмови в митному оформленні товару із застосуванням преференційного режиму оподаткування, були відсутні підстави для сумніву з приводу дійсності декларації-інвойсу №210137 від 14.10.2021 чи достовірності відомостей, які містяться в ній.

За таких обставин, Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/01394 є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, адміністративний позов у частині визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів й карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підлягає задоволенню.

Стосовно визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в застосуванні митної вартості, заявленої ФОП ОСОБА_1 за першим методом оцінки за ціною договору щодо товарів, що імпортуються та стосовно відмови в застосуванні преференції по ввізному миту за кодом « 410», то суд вважає, що в задоволенні таких вимог слід відмовити, оскільки наслідком таких дій є рішення відповідача про коригування митної вартості та картки відмови, які визнані судом протиправними й скасовані, що, на переконання суду, є належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 6266 (шість тисяч двісті шістдесят шість) гривень 57 коп. за рахунок суб`єкта владних повноважень Львівської митниці.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209170/2021/900015/2 від 19.10.2021.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/01389, № UA209170/2021/01394.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (79000, Львівська область, місто Львів, вул. Костюшка, буд. 1; ідентифікаційний код 43971343) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 6266 (шість тисяч двісті шістдесят шість) гривень 57 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.