Справа № 541/3591/21
Суддя: Ситник О. В.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 541/3591/21
Провадження № 2-а/541/6/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О. В. за участі секретаря судового засідання Непокупної Л.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Бабенка Віталія Геннадійовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

29.12.2021 року до суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Інспектора СРПП ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Бабенка Віталія Геннадійовича , Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. У вказаній позовній заяві позивач просить постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським СРПП Відділу поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Бабенка В.Г. 15 грудня 2021 року, серії БАБ № 835847 про накладення на нього адміністративного стягнення по статтям 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 3400 гривень, визнати не чинною і скасувати її, закривши провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення та стягнути на його користь відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 15 грудня 2021 року на вантажному автомобілі під керуванням батька позивача ОСОБА_2 , в якості пасажира позивач прибув в м. Глобино, куди батько доставив вантаж на місцевий елеватор. Під час стоянки керованого ним транспортного засобу в черзі серед інших вантажних автомобілів батько залишив його кабіну та пішов дізнатися про рух черги. Позивач залишався у кабіні автомобіля, проте транспортним засобом,, взагалі не керував.В цей час до позивача підійшли працівники поліції і почали звинувачувати його у порушенні ряду пунктів Правил дорожнього руху України з чим він не погодився повідомивши їм, що не є водієм відповідно до положень пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, не керував жодним транспортним засобом, а відтак і не міг порушити жодних пунктів Правил дорожнього руху України.Свою винуватість у вчиненні правопорушень за оскаржуваною постановою позивач не визнавав. На його прохання надати чіткі докази того, що саме він керував транспортним засобом працівники поліції йому не надали.

Після цього Відповідач 1 повідомив, що відносно нього він буде виносити оскаржувану постанову, зміст якої в супереч вимогам ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивачу не було оголошено на місці, так само, як і не вручено її копію.

Відповідно до змісту постанови серії БАБ № 835847 від 15 грудня 2021 року: «15.12.2021 року о 11 год. 38 хв. в м. Глобино по вуд. Володимирівська водій керуючи вантажним автомобілем з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку-стоянку на зупинці маршрутних ТЗ, не мав посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керувати таким ТЗ, не мав чинного страхового поліса на ТЗ та не пройшов ОТН на ТЗ, чим порушив статті 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 Кодексу України».Позивач вважає постанову серії БАБ № 835847 від 15 грудня 2021 року року протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивач не вчиняв адміністративні правопорушення, передбачені статтями 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дії Відповідача 1 в момент спілкування позивачем не відповідали вимогам закону. Справа про адміністративне правопорушення відносно нього з додержанням вимог ст. 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення ним не розглядалася.

Позивач просить постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським СРПП Відділу поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Бабенка В.Г. від 15 грудня 2021 року, серії БАБ № 835847 про накладення на нього адміністративного стягнення по статтям 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 3400 гривень, визнати не чинною і скасувати її, закривши провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою судді від 11.01.2022 в справі було відкрите провадження та призначено до розгляду та надано строк відповідачам для направлення відзиву.

02.02.2022 від відповідача по справі представника ГУНП в Полтавській області Пуніної Л. В. надійшов відзив на адміністративний позов, в якому вона просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судове засіданні 26.07.2022 учасники справи не з`явилися, від представника позивача адвоката Чернюка В.Д. надійшло клопотання про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує. Від відповідачів заяв та клопотань не надійшло, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Судом встановлено, що постановою Інспектора СРПП ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Бабенка Віталія Геннадійовича, від 15 грудня 2021 року, серії БАБ № 835847на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення по статтям 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 3400 гривень. Позивач вважає що постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Незаконність оскаржуваної постанови обґрунтовує тим, що порушення правил ПДР він не вчиняв, оскільки не перебував за кермом автомобіля, водієм автомобіля був його батько ОСОБА_2 , який на час появи біля автомобіля працівників поліції відійшов від нього. Оскаржувана постанова, в супереч приписам ст. 251 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить посилання на жодний доказ його винуватості, хоча у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року (скарга № 7460/03) Європейський суд висловив позицію про те, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. А тому не доведені подія правопорушення і вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості. Описова частина оскаржуваної постанови взагалі не містить зазначення об`єктивної сторони конкретних діянь із переліку передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також посилання на жодний доказ винуватості позивача за цими нормами.

В своєму відзиві на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечує, повідомив що надати відеозапис адміністративного правопорушення немає можливості, оскільки закінчився термін зберігання таких відеозаписів відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026.

Суд, дослідивши докази по справі, проаналізувавши їх у сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних обґрунтувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вище стоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так досліджена в судовому засіданні копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15 грудня 2021 року, серії БАБ № 835847, містить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за які передбачена статтям 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 126 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Частиною 2 статті 126 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Частиною 1 статті 122 КУпАП, передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частиною 3 статті 121 КУпАП, передбачена відповідальність за Керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Суд звертає увагу, що відповідачами у справі інспектором СРПП ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Бабенком В.Г. та Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області жодних доказів що вказують на вчинення зазначених адміністративних правопорушень та вину позивача ОСОБА_1 надано не було надано.Суд наголошує, що відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.З аналізу норми частини 1 статті 74 КАС України та статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що доказ, який не був покладений в обґрунтування та підставу притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може розцінюватися як належний.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року та є обов`язковою.

У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України", в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Дослідивши матеріали адміністративного позову та відзив відповідача по справі суд зазначає, що при розгляді та винесенні постанови на місці працівники поліції застосовували відеореєстратор , про що вказують у самій постанові . Даного відео до суду сторона відповідачів не надала як і не надала доказів що таке відео надсилалось особі яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , тобто доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 окрім зазначених фактів у самій оскаржуваній постанові сторона відповідача не надала та враховуючи , що в розумінні правового поля сторона відповідачів повинна довести вину особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності , а дана особа не визнає себе винною та прд`явила адміністративний позов , то з огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що серії БАБ № 835847 від 15 грудня 2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтям 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 КУпАП підлягає скасуванню в зв`язку з недоведеністю вини особи у вчиненні правопорушень, відповідальність за яке передбачена статтям 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 КупАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.19, 20, 72, 77, 242, 243, 244, 246, 250, 255, 262, 295 КАС України, ст.ст.33, 222, 245, 251, 254, 256, 258, 268, 276, 278, 279, 283, 287-288 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Інспектора СРПП ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Бабенка Віталія Геннадійовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 835847 від 15 грудня 2021 року

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтям 126 ч. 2, 126 ч. 1, 122 ч. 1, 121 ч. 3 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн., закрити.

Стягти з Головного управління Національної поліції ( м. Полтава, вулиця Пушкіна, 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір сплачений ним при поданні адміністративного позову в сумі 454 гривні .

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Ситник