Справа № 380/5318/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/5318/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» (Позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Київської митниці (Відповідач) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці судовий збір в розмірі 6833,88 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 року № UА100340/2022/000002 є протиправними та підлягають скасуванню з наступних підстав. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), і єдиною підставою для його незастосування є використання декларантом або уповноваженою ним особою відомостей, не підтверджених документально або не визначених кількісно і достовірно, та/або якщо відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Митний орган має право вимагати від декларанта додаткові документи виключно за наявності підстав, визначених частиною 3 статті 53 Митного кодексу України. Надані позивачем відповідачу для підтвердження заявленої митної вартості товару документи за своїм змістом не суперечили один одному, в повному обсязі свідчили про вагу та ціну товару, не мали відмінностей, містили всі необхідні реквізити та дані, які надавали змогу визначити вартість товару, а тому таких документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів за основним методом.

В той же час відповідач у своєму запиті не вказав, які саме додаткові документи необхідно надати, не визначив конкретний, чіткий перелік додаткових документів, а лише обмежився цитуванням відповідної статті Митного кодексу України, чим грубо порушив свої обов`язки, визначені Митним кодексом України, та права Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс». Крім того, окремі документи, додаткове надання яких вимагав відповідач у позивача при митному оформленні товару, не входять до переліку обов`язкових документів, надання яких вимагається законом, що свідчить про безпідставність такої вимоги відповідача.

Щодо висновків відповідача, зазначених в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, позивач зазначає наступне. Висновок відповідача про те, що «номер контракту від 07.05.2021 № NBE/21/12064/SA1, вказаний в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від номеру контракту, наданому до митного оформлення від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10» є безпідставним, оскільки в графі 28 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/1242 вказано дані не договору, а номер документу від 20.05.2021 № NBE/21/12064, який засвідчує реєстрацію цього договору в Національному банку Ефіопії. Висновки відповідача про те, що «дата інвойса від 16.11.2021 № 0103/2021, вказана в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від дати 21.12.2021 № 0103/2021, наданому до митного оформлення» та «дата інвойса від 21.12.2021 № 0103/2021 пізніша за дату експортної митної декларації країни відправлення від 18.11.2021» є надуманими, оскільки інвойс від 16.11.2021 є окремим документом, який виписувався та надавався судноплавній лінії компанією SIZ AGRO PLC (Ефіопія) виключно для оформлення коносаменту на перевезення товару. Крім того, відповідно до умов укладеного договору продавець повинен був надати покупцю виключно комерційний інвойс (рахунок-фактуру), що й було зроблено подавцем. Висновок відповідача про те, що «дата коносамента від 16.12.2021 № MAEU214361823 раніша за дату інвойса від 21.12.2021 № 0103/2021, наданому до митного оформлення, тобто, цей інвойс при завантаженні на судно не надавався» є незрозумілим, оскільки вказаний комерційний інвойс (рахунок-фактура) був наданий продавцем позивачу після фактичного навантаження товару і оформлення коносаменту, тобто, дійсно був виданий продавцем товару пізніше дати оформлення експорту товару. Висновки відповідача про те, що: «до митного оформлення відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування»; «також не надані документи, що підтверджують оплату транспортування»; «посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини 4 статті 57 Митного кодексу України», є необґрунтованими, оскільки: в процесі надання додаткових документів на запит митного органу відповідачу надано сертифікат страхування № 220; станом на дату подання митної декларації позивач не провів оплату за транспортування товару, внаслідок чого такі документи не могли бути подані; процедура витребування додаткових документів є одним із способів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, а тому не може вважатися консультацією під час якої здійснюється послідовний вибір методів визначення митної вартості товарів та обмін інформацією.

Позивач, покликаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 28.08.2018 у справі № 810/3879/17, від 04.09.2018 у справі № 814/2659/16, від 21.01.2020 у справі № 812/2336/14, від 18.08.2021 у справі № 821/1050/17, від 21.08.2021 у справі № 804/1755/17 та інших, вказує, що АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. В той же час сумніви митного органу щодо митної вартості товару, який декларувався Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс», є безпідставними, оскільки сторони зовнішньоекономічної діяльності вправі визначати вільні ціни.

Позивач підсумовує, що при прийнятті оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002 відповідач діяв неправомірно, а тому такі належить визнати протиправними та скасувати.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задоволити повністю.

Також у позовній заяві позивач заявляє, що докази розміру витрат, які він сплатить або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, будуть подані суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за електронною митною декларацією № UA100340/2022/509372 від 13.01.2022 на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, й не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема: 1) номер контракту від 07.05.2021 № NBE/21/12064/SA1, вказаний в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від номеру контракту, наданому до митного до митного оформлення від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10, що не дає змогу митному органу однозначно ідентифікувати зовнішньоекономічний контракт та встановити достовірність відомостей, зазначених у контракті; 2) дата інвойса від 16.11.2021 № 0103/2021, вказана в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від дати 21.12.2021 № 0103/2021, наданому до митного оформлення, що не дає змоги митному органу ототожнити наданий інвойс та встановити вартість товару згідно цієї поставки; 3) дата інвойса від 21.12.2021 № 0103/2021 пізніша за дату експортної митної декларації країни відправлення від 18.11.2021, що викликає сумнів у митниці щодо достовірності та точності інформації, зазначеної в інвойсі; 4) дата коносамента від 16.12.2021 № MAEU214361823 раніша за дату інвойса від 21.12.2021 № 0103/2021, наданого до митного оформлення, що свідчить про ненадання декларантом інвойсу при завантаженні перевезеного товару на судно; 5) відповідно до пункту 16 контракту від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10 страхування покладається на покупця, однак, документів, які б підтверджували процедуру страхування товарів відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України до органу митного оформлення декларантом надано не було, як і не було надано документів, що підтверджують оплату транспортування товару.

Отже, надані до митного оформлення документи, не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена. Тому згідно зі статтею 58 Митного кодексу України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. З огляду на це відповідно до вимог частин 2, 3, 4, статті 53, статей 24, 27 Митного кодексу України декларантові було направлено електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 днів додаткових документів. Однак позивач вимогу митного органу проігнорував та не надав додаткових документів, зазначивши, що їх подання є неможливим. Таким, чином, декларант не вжив заходів, встановлених частиною 2 статті 52, частиною 3 статті 53, статтею 58 Митного кодексу України для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення. У зв`язку з викладеним підтвердити заявлений декларантом метод визначення митної вартості товарів та рівень митної вартості неможливо. Тому митниця відповідно до вказаних положень Митного кодексу України здійснила коригування митної вартості товарів. При коригуванні митної вартості товарів митницею був здійснений послідовний перехід від основного до резервного методу визначення митної вартості, про що вказано в графі 33 оскаржуваного рішення.

Також відповідач зазначає, що посадовою особою митниці відповідно до вимог частини 4 статті 57 Митного кодексу України проведено консультацію з декларантом, що зафіксовано в графі 33 оскаржуваного рішення. Джерелом інформації, яким користувався митний орган при коригуванні митної вартості товару є митна декларація № UA100130/2022/280219 від 18.01.2022 (з розрахунку 5,56 дол. США за кг) тов. № 1. У зв`язку з винесенням рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2 митниця прийняла рішення про відмову у митному оформленні та видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002.

Відповідач підсумовує, що всі дії та рішення посадових осіб митниці є аргументованими, відповідають та основані на вимогах законодавства України з питань державної митної справи, натомість позивач не надав переконливих доказів, як б свідчили про порушення митним органом вимог нормативно-правових актів.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, у якій додатково, крім аргументів, наведених у позовній заяві, вказує, що твердження відповідача про те, що позивач вимогу митного органу проігнорував та не надав додаткових документів, зазначивши, що їх подання є неможливим, є неправдивими з огляду на таке. Ще до отримання від митниці повідомлення про надання додаткових документів позивач листом від 13.01.2022 № 1 попросив продовжити час митного оформлення товару саме з метою надання додаткових документів. При цьому митному органу були надані такі додаткові документи: лист-повідомлення про властивості товару; платіжне доручення в іноземній валюті від 17.01.2022 № 1; сертифікат страхування № 2020 ; довідка на транспортні витрати від 03.01.2022; прайс-лист від 07.12.2021; документ від 20.05.2021 № NBE/21/12064 про реєстрацію договору від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10 в Національному банку Ефіопії. А вже після отримання 19.01.2022 від відповідача запиту (повідомлення) митного органу від 19.01.2022 позивач не зміг надати інші додаткові документи внаслідок того, що ним й так раніше були надані всі основні та додаткові документи.

Позивач зазначає, що надав митному органу абсолютно всі обов`язкові та додаткові документи, які підтверджували вартість товару та надавали змогу визначити вартість такого товару за першим (основним) методом. Натомість відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не навів жодного аргументу (з посиланням на конкретні положення нормативно-правових актів чи на відповідні докази), які б підтверджували правомірність його дій чи прийнятих рішень.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 15.03.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. Запропоновано позивачу подати через канцелярію суду (надіслати на адресу суду) переклад документів, поданих до митного оформлення, та долучених до матеріалів справи, державною мовою. Зобов`язано відповідача подати через канцелярію суду (надіслати на адресу суду) митну декларацію від 18.01.2022 № 100130/2022/280219.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

07.05.2021 між SIZ AGRO PLC (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» (Покупець) укладено договір № ЕТН-2021-10 відповідно до пункту 1 якого Покупець зобов`язується приймати каву у визначеній кількості та здійснювати оплату за поставку. Продавець здійснює поставку кави та приймає оплату за поставку. Відповідно до пункту 13 цього Договору «Спосіб оплати» 100% попередня оплата після надання оригіналів експортних документів від Продавця Покупцеві.

На підставі укладеного договору № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» ввезло на митну територію України товар кава зелена, несмажена з кофеїном, в первинній упаковці, для виробництва компонентів кавових напоїв і кави натуральної, смаженої в зернах, меленої, розчинної: Ethiopia Green Arabica Coffee Washed Sidamo UG, лот 010/0869/0103, упакована в 320 мішків по 60 кг; Всього: 320 мішків, 19200,00 кг.

З метою митного оформлення вказаного товару представник декларанта (позивача) Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний брокерський центр» 13.01.2022 подав митному органу митну декларацію № UА/100340/2022/509372 згідно якої митна вартість товару становить 52800,00 доларів США та визначена за основним методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Разом з митною декларацією представник декларанта подав документи, які підтверджують митну вартість товару, а саме:

- договір (Agreement) № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021;

- комерційний інвойс (рахунок-фактура) (Commercial invoice) від 21.12.2021 № 0103/2021;

- пакувальний лист (Packing list) від 21.12.2021;

- платіжне доручення в іноземній валюті № 4 від 11.06.2021;

- платіжне доручення в іноземній валюті № 19 від 29.09.2021;

- коносамент (Non-negotiable waybill) № MAEU 214361823;

- експорту митну декларацію (Ethiopian customs commission declaration) № 2021/ААК06/1/2342;

- міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 088192;

- сертифікат походження (Certificate of origin) № 2991 від 17.12.2021;

- сертифікат якості (Quality certificate) від 21.12.2021;

- довідку про гігієнічний стан (Health certificate) від 21.12.2021;

- довідку про відсутність ГМО (Non-GMO statement) від 21.12.2021;

- фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) № 167865 від 24.11.2021.

13.01.2022 представник декларанта звернувся до митного органу із листом вих. № 1 від 13.01.2022, у якому просив продовжити час митного оформлення митної декларації № UА/100340/2022/509372 згідно зі ст. 255 Митного кодексу України у зв`язку з поданням додаткових документів.

До цього листа представник декларанта долучив наступні документи:

- лист-повідомлення про властивості товару;

- платіжне доручення в іноземній валюті № 1 від 17.01.2022;

- сертифікат страхування (Certificate of insurance) № 220;

- довідку на транспортні витрати від 03.01.2022;

- прайс-лист (Price list) від 07.12.2021;

- договір купівлі-продажу (зі змінами та доповненнями) (Sales contract agreement) (amended)) від 20.05.2021 № NBE/21/12064.

19.01.2022 митний орган направив електронний запит (повідомлення) митного органу про необхідність надання додаткових документів, яким запропонував позивачу надати:

1) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

3) відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір, заявки тощо);

4) відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України та статті 9 Закону України від 01.07.2004 № 1955-ІV «Про транспортно-експедиторську діяльність» документи (рахунки, накладні тощо), що є підтвердженням витрат експедитора, та видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади;

5) відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 Митного кодексу України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

Також у запиті (повідомленні) зазначено про те, що відповідно до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Листом від 19.01.2022 вих. № 1 представник декларанта повідомив митний орган на його запит (повідомлення) про те, що всі документи на вимогу митного органу були надані з митною декларацією № UА/100340/2022/509372, надати додаткові документи немає можливості. Просив прийняти рішення без урахування десятиденного терміну.

19.01.2022 Київська митниця Державної митної служби України прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UА100340/2022/000002/2 за шостим (резервним) методом визначення митної вартості.

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» відповідач зазначив, зокрема:

На виконання положень статей 52-55, 57, 58, 335 Митного кодексу України (далі МК України), п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за ЕМД від 13.01.2022 № UА100340/2022/509372 встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості на умовах поставки FOB-DJIBOUTI (Ефіопія). А саме, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено:

1) що номер контракту від 07.05.2021 № NВЕ/21/12064/SА1 вказаний в експортній митній декларації країни відправлення відрізняється від номеру контракту, наданому до митного оформлення від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10;

2) дата інвойса від 16.11.2021 № 0103/2021, вказаного в експортній митній декларації країни відправлення відрізняється від дати 21.12.2021 № 0103/2021, наданому до митного оформлення;

3) дата інвойса від 21.12.2021 № 0103/2021 пізніша за дату експортної митної декларації країни відправлення від 18.11.2021;

4) дата коносамента від 16.12.2021 № МАЕU 214361823 раніша за дату інвойса від 21.12.2021 0103/2021, наданому до митного оформлення, тобто цей інвойс при завантажені на судно не надавався.

Відповідно до п. 16 контракту від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10 страхування покладається на покупця. До митного оформлення відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 МК України не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Також не надані документи, що підтверджують оплату транспортування.

Відповідно до частини 6 статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Декларанта ознайомлено з вимогами щодо надання додаткових документів шляхом надіслання електронного повідомлення 19.01.2022. Листом від 19.01.2022 декларант повідомив, що крім наданих документів інші документи надаватись не будуть. Отже, враховуючи вищевикладене, та те що подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості, та надані не в повному обсязі, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини 2 статті 58 МК України.

Митницею відмовлено декларанту у визнанні заявленої ним митної вартості у зв`язку з невиконанням вимог частини 6 статті 54 МК України. У зв`язку із вищевикладеним, посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до частини 4 статті 57 МК України. Жодних вимог у порядку частини 6 статті 55 МК України від декларанта не надходило.

За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому декларантом під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г на основі віднімання та додавання вартостей не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому за умовами статей 62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій, такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в цьому випадку не можуть бути застосовані. Натомість у митного органу наявна інформація, що відповідає частини 2 статті 64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно джерела інформації: товар № 1 5.56 USD/кг (МД від 18.01.2022 № UА100130/2022/280219).

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів, відповідач 19.01.2022 оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100340/2022/000002, якою повідомив позивача про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: Відповідно до вимог статті 256 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні за наявності обґрунтованих обставин. Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. В процесі митного оформлення було з`ясовано, що декларантом не подано документи для підтвердження митної вартості згідно зі статтею 53 Митного кодексу України, чим порушено вимоги статей 52 та 53 Митного кодексу України. Рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2. Також позивачу роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме подання нової митної декларації з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, уважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є правомірність рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002, прийнятих Київською митницею Державної митної служби України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Митний Кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною першою статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Приписами статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами першою, другою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (частини п`ята, сьома статті 58 МК України).

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Частиною другою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частина п`ята статті 53 містить норми відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною першою статті 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (частини четверта, п`ята статті 55 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною другою статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Частиною восьмою статті 57 МК України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною першою статті 64 МК України визначено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Частиною другою статті 64 МК України визначено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Як зазначено в частині четвертій статті 64 МК України у разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Відповідно до частини сьомої статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Частиною другою статті 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012, серед іншого, затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. В пункті 2.1 цих Правил у розділі заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено, що у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки Верховного Суду:

- «…органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів» (постанова від 18.12.2018 у справі № 821/110/18);

- «… витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України […]. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації» (постанова від 17.07.2019 у справі № 809/872/17);

- «… у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом» (постанова від 05.02.2019 у справі №816/1199/15);

- «… у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів» (постанова від 05.03.2019 у справі №815/143/174);

- «… в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства» (постанова від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що відсутність в рішеннях обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для їх скасування.

Здійснюючи оцінку аргументів сторін та досліджених письмових доказів щодо правомірності рішення про коригування митної вартості товарів в частині обґрунтування сумніву в заявленій декларантом митній вартості, суд виходить з наступного.

Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки:

- основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»;

- МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 цього кодексу;

- митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- МК України визначає чіткий перелік обставин, які зумовлюють виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.

Отже, посадова особа митного органу для прийняття рішення про витребування в декларанта додаткових документів (з метою підтвердження заявленої митної вартості) зобов`язана встановити та чітко викласти обставини, які свідчать про:

- обґрунтованість сумніву щодо вказаної декларантом митної вартості;

- причини, що унеможливлюють перевірку заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів.

При цьому посадова особа повинна витребувати документи, що реально необхідні для перевірки «сумнівних» відомостей, а не вимагати в декларанта надання невичерпного переліку усіх можливих документів.

Основним способом реалізації повноважень митного органу в цій ситуації є процедура консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Поряд з цим єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору);

4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товару за ціною договору, яка зазначена у комерційному інвойсі (рахунку-фактурі) № 0103/2021 від 21.12.2021 (52800,00 доларів США).

На підтвердження заявленої митної вартості товару представник декларанта надав митному органу разом з митною декларацією документи, визначені частиною другою статті 53 МК України, а саме: договір (Agreement) № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021; комерційний інвойс (рахунок-фактура) (Commercial invoice) від 21.12.2021 № 0103/2021; пакувальний лист (Packing list) від 21.12.2021; платіжне доручення в іноземній валюті № 4 від 11.06.2021; платіжне доручення в іноземній валюті № 19 від 29.09.2021; коносамент (Non-negotiable waybill) № MAEU 214361823; експорту митну декларацію (Ethiopian customs commission declaration) № 2021/ААК06/1/2342; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 088192; сертифікат походження (Certificate of origin) № 2991 від 17.12.2021; сертифікат якості (Quality certificate) від 21.12.2021; довідку про гігієнічний стан (Health certificate) від 21.12.2021; довідку про відсутність ГМО (Non-GMO statement) від 21.12.2021; фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) № 167865 від 24.11.2021.

Крім того, 13.01.2022 представник декларанта звернувся до митного органу із листом вих. № 1 від 13.01.2022, у якому просив продовжити час митного оформлення митної декларації № UА/100340/2022/509372 згідно зі ст. 255 Митного кодексу України у зв`язку з поданням додаткових документів, долучивши до цього листа наступні документи: лист-повідомлення про властивості товару; платіжне доручення в іноземній валюті № 1 від 17.01.2022; сертифікат страхування (Certificate of insurance) № 220; довідку на транспортні витрати від 03.01.2022; прайс-лист (Price list) від 07.12.2021; договір купівлі-продажу (зі змінами та доповненнями) (Sales contract agreement) (amended)) від 20.05.2021 № NBE/21/12064.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією від 13.01.2022 № UА100340/2022/509372, встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості на умовах поставки FOB-DJIBOUTI (Ефіопія).

Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.

Щодо висновку відповідача про те що «номер контракту від 07.05.2021 № NВЕ/21/12064/SА1, вказаний в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від номеру контракту, наданому до митного оформлення від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10» суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач пояснює, що в графі 28 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 вказано дані не договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» та SIZ AGRO PLC (Ефіопія), а номер документа від 20.05.2021 № NВЕ/21/12064, який засвідчує реєстрацію договору від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10 в Національному банку Ефіопії. Вказаний аргумент позивача відповідач у відзиві на позовну заяву не спростував.

Разом з цим суд звертає увагу на те, що в графі 2 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 зазначено експортером SIZ AGRO PLC (Ефіопія); в графі 8 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 зазначено імпортером Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс»; в графі 38 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 визначена загальна вага нетто товару 19200,00 кг, що повністю відповідає даним, визначеним в пакувальному листі від 21.12.2021.

Також в графі 42 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 визначено загальну вартість товару в розмірі 52800,00 доларів США, що повністю відповідає даним щодо вартості товару, зазначеним у комерційному інвойсі (рахунку-фактурі) (Commercial invoice) від 21.12.2021 № 0103/2021. Таким чином, ціна товару, зазначена у експортній митній декларації № 2021/ААК06/1/2342, відповідає ціні, яка вказана у комерційному інвойсі (рахунку-фактурі) (Commercial invoice) від 21.12.2021 № 0103/2021, та становить 52800,00 доларів США.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що надані ним для підтвердження заявленої митної вартості товару документи підтверджували дані щодо кількості та вартості товару, які вказані в експортній митній декларації № 2021/ААК06/1/2342.

Щодо висновків відповідача про те, що «дата інвойса від 16.11.2021 № 0103/2021, вказаного в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від дати 21.12.2021 № 0103/2021, наданому до митного оформлення» та «дата інвойса від 21.12.2021 № 0103/2021 пізніша за дату експортної митної декларації країни відправлення від 18.11.2021» суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач пояснює, що інвойс від 16.11.2021 № 0103/2021, на який покликається відповідач, є окремим документом, який виписувався та надавався судноплавній лінії компанією SIZ AGRO PLC (Ефіопія) виключно для оформлення коносаменту на перевезення товару. Вказаний аргумент позивача відповідач у відзиві на позовну заяву не спростував.

Разом з цим суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог пункту 12 договору від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» та SIZ AGRO PLC (Ефіопія), продавець повинен надати покупцю виключно комерційний інвойс (рахунок-фактуру). Вказана умова договору виконана продавцем, який надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» як покупцю комерційний інвойс (рахунок-фактуру) (Commercial invoice) від 21.12.2021 № 0103/2021, що у подальшому був наданий ним митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Щодо висновку відповідача про те, що «дата коносамента від 16.12.2021 № МАЕU 214361823 раніша за дату інвойса від 21.12.2021 0103/2021, наданому до митного оформлення, тобто, цей інвойс при завантажені на судно не надавався» суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач пояснює, що для митного оформлення експорту товару в Ефіопії та оформлення коносаменту судноплавній лінії та митним органам Ефіопії надавався окремий документ інвойс від 16.11.2021 № 0103/2021. Цей окремий документ був виданий компанією SIZ AGRO PLC (Ефіопія) виключно для оформлення коносаменту на перевезення товару. Вказаний аргумент позивача відповідач у відзиві на позовну заяву не спростував.

При цьому у позовній заяві позивач зазначає, що комерційний інвойс (рахунок-фактура) (Commercial invoice) від 21.12.2021 № 0103/2021 був наданий йому продавцем після фактичного навантаження товару і оформлення коносаменту. Відтак позивач не заперечує, що наявна різниця між датою оформлення коносаменту та датою оформлення комерційного інвойсу (рахунку-фактури), оскільки комерційний інвойс (рахунок-фактура) дійсно був виданий продавцем пізніше дати оформлення експорту товару.

Суд відзначає, що відповідно до вимог пункту 12 договору від 07.05.2021 № ЕТН-2021-10, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» та SIZ AGRO PLC (Ефіопія), продавець повинен надати покупцю, зокрема, такі документи: комерційний інвойс (рахунок-фактуру); коносамент. Вказана умова договору виконана продавцем, який надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» як покупцю коносамент (Non-negotiable waybill) від 16.12.2021 № MAEU 214361823 та комерційний інвойс (рахунок-фактуру) (Commercial invoice) від 21.12.2021 № 0103/2021. Натомість відповідач не надав суду жодних аргументів та доказів, які б вказували на те, що різниця в датах видачі коносамента та комерційного інвойсу якимось чином вплинули на митну вартість декларованого позивачем товару.

Висновок відповідача про те, що до «митного оформлення відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 МК України не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування» суд відхиляє, оскільки разом з листом вих. № 1 від 13.01.2022 представник декларанта надав митному органу сертифікат страхування (Certificate of insurance) № 220.

Також помилковим є висновок відповідача про те, що «не надані документи, що підтверджують оплату транспортування», оскільки як вказує позивач у позовній заяві станом на дату подання митної декларації № UА/100340/2022/509372 від 13.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» не провело оплату за транспортування товару. Тому документи, що підтверджують оплату транспортування товару, не могли бути надані позивачем з об`єктивних причин.

Суд наголошує, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач разом з митною декларацією подав не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, перелік яких визначений частиною другою статті 53 МК України, вніс до митної декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, чи ознаки підробки.

Суд вважає, що надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів.

Однак з переліку витребуваних відповідачем документів неможливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Відтак спотвореним було отримання позивачем вичерпної інформації щодо додаткових документів, надання яких забезпечить митне оформлення товару за визначеною у митній декларації вартістю.

Підсумовуючи викладене суд уважає, що надані позивачем разом митною декларацією документи були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару за основним методом та давали відповідачу підстави для винесення рішення щодо визнання заявленої митної вартості такого товару.

Оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд враховує таке.

Письмове рішення митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

В оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів застосування резервного методу та визначення митної вартості імпортованого товару обґрунтовано митним органом посиланням на митну декларацію від 18.01.2022 № UА100130/2022/280219 відповідно до якої митна вартість товару № 1 становить 5.56 USD/кг.

В наведеній декларації митна вартість товару визначалась за 6 (резервним методом) При цьому відповідач не пояснив: чому як джерело інформації ним обрано саме цю митну декларацію; чому не обрано митні декларації, у яких здійснювалося митне оформлення за ціною договору (зокрема, чи були оформлені митницями України інші митниці декларації з таким кодом товару згідно УКТЗЕД та описом товару).

Таким чином суд констатує, що митний орган не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, а також детальної інформації про товари, які було використано як джерело інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо.

Тому зазначення лише номеру та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування їх вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про свавільність оскарженого рішення.

Ураховуючи наведені вище мотиви, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, а відповідач не довів правомірності його в частині визначення митної вартості імпортованого товару, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002, суд доходить таких висновків.

Частиною першою статті 256 МК України передбачено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 256 МК України у рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

Суд установив, що підставою для оформлення відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002 стало коригування Київською митницею Державної митної служби України митної вартості товару, заявленої декларантом у митній декларації № UА/100340/2022/509372 від 13.01.2022.

Зважаючи на те, що у процесі розгляду справи суд встановив, що прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UА100340/2022/000002/2 від 19.01.2022 є протиправним та підлягає скасуванню, тож сформована на його підставі картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002 є незаконною, а тому позовну вимогу про визнання її протиправною та скасування також належить задовольнити.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин справи та викладених правових положень, суд доходить висновку, що відповідачем не дотримано наведених приписів частини 2 статті 2 КАС України, а тому прийняті ним рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002 є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини 1, пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

20.05.2022 від представника позивача через систему Електронний суд надійшло клопотання/заява про розподіл судових витрат, в якій він просить суд:

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці судовий збір в розмірі 6833,88 грн;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини 1 статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 6833,88 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 49946 від 10.03.2022. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці, яка виступала відповідачем у справі, на користь позивача належить стягнути 6833,88 грн сплаченого судового збору.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 17000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту першого частини третьої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.

Правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу містить стаття 134 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин другої-п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених норм права вказує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у цій справі позивач надав суду такі докази:

1. Додаткову угоду № 1 від 04.02.2022 до договору про надання правової допомоги № 04022022 від 04.02.2022 (Додаткова угода).

Відповідно до пункту 1 Додаткової угоди ця Додаткова угода визначає порядок оплати гонорару Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги Клієнту у спорі з Київською митницею щодо скасування Рішення про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2 та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002.

Згідно з пунктом Додаткової угоди Клієнт проводить оплату гонорару та додаткових витрат шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Адвокатського об`єднання в наступному порядку: оплата 100% суми гонорару та додаткових витрат, визначених в рахунку на оплату, протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання Клієнтом відповідного рахунку на оплату.

Відповідно до підпункту 6.1 пункту 6 Додаткової угоди правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується Сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

2. Акт № 1 від 16.05.2022 прийому-передачі наданої правової допомоги по договору про надання правової допомоги № 04022022 від 04.02.2022 згідно з яким на умовах, визначених в Додатковій угоді № 1 від 04.02.2022 до договору про надання правової допомоги № 04022022 від 04.02.2022, Адвокатське об`єднання надало, а Клієнт прийняв наступну правову допомогу:

- підготовка листів, заяв, клопотань, заперечень, пояснень тощо до органів Державної митної служби України (адвокатський запит від 09.02.2022) 3 сторінки 1500,00 грн;

- правовий аналіз товаросупровідних документів, що подаються до митного оформлення разом з митною декларацією 2000,00 грн;

- підготовка позовної заяви до суду І інстанції (позовна заява від 11.03.2022) 10000,00 грн;

- підготовка інших процесуальних документів, пов`язаних із розглядом справи в суді І інстанції (заява від 25.03.2022) 2 сторінки 1000,00 грн;

- підготовка інших процесуальних документів, пов`язаних із розглядом справи в суді І інстанції (відповідь від 12.05.2022 на відзив) 5 сторінок 2500,00 грн.

Загальна вартість наданої правової допомоги договірна і становить 17000,00 грн.

3. Рахунок-фактуру № 82 від 16.05.2022 згідно з яким за надану правничу допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» належить сплатити 17000,00 грн.

4. Платіжне доручення № 50975 від 16.05.2022 про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» правничої допомоги у розмірі 17000,00 грн.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, згідно з практикою якого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За таких обставин суд зазначає, що ця адміністративна справа згідно положень статей 4, 12 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Також суд враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в тому числі Верховного Суду) з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову.

Відшкодування витрат за підготовку листів, заяв, клопотань, заперечень, пояснень тощо до органів Державної митної служби України (адвокатський запит від 09.02.2022) суд вважає необґрунтованим з огляду на те, що в ордері на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1224847 від 10 березня 2022 року чітко зазначено, що органом, у якому надається правова допомога, є Львівський окружний адміністративний суд.

Крім того, на переконання суду, такі види послуг, зазначені в Акті № 1 від 16.05.2022 прийому-передачі наданої правової допомоги по договору про надання правової допомоги № 04022022 від 04.02.2022, як правовий аналіз товаросупровідних документів, що подаються до митного оформлення разом з митною декларацією, та підготовка позовної заяви до суду І інстанції (позовна заява від 11.03.2022) охоплюються однією послугою підготовка позовної заяви до суду.

Таким чином, заявлені представником позивача до відшкодування 17000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

За таких обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 8500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» (вул. Пасічна, 127, м. Львів, 79035) до Київської митниці (бульвар Гавела Вацлава, 8А, м. Київ, 03124) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.01.2022 № UА100340/2022/000002, прийняту Київською митницею Державної митної служби України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (бульвар Гавела Вацлава, 8А, м. Київ, 03124, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» (вул. Пасічна, 127, м. Львів, 79035, ) 6833,88 грн сплаченого судового збору та 8500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 29 липня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.