Справа № 420/6754/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6754/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11) та Державної казначейської служби України (, місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про визнання протиправними дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 10 травня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11) та Державної казначейської служби України (, місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), в якій позивач просив:

Визнати протиправними дії Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо не виведення позивача, засудженого Малиновським районним судом м. Одеси, на щоденну прогулянку 01 липня 2021 року, 19 серпня 2021 року, 08 вересня 2021 року, 23 вересня 2021 року, 28 вересня 2021 року, 07 листопада 2021 року, 16 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 08 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 10 лютого 2022 року, 24 лютого 2022 року.

Стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 100000 грн.

Ухвалою від 25 травня 2022 року після усунення позивачем недоліків у позовній заяві позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 липня 2021 року, 19 серпня 2021 року, 08 вересня 2021 року, 23 вересня 2021 року, 28 вересня 2021 року, 07 листопада 2021 року, 16 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 08 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 10 лютого 2022 року, 24 лютого 2022 року позивача було позбавлено щоденної прогулянки Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» без наявності на те законних підстав та обставин непереробної сили.

Позивач зазначив, що в ці дні він хвилювався, чекаючи на те, що його виведуть із камери на прогулянку, яка мала проводитися у період з 09.00. до 18.00. години, ввечері позивач у вказані дні розхвилювався ще більше, оскільки йому не вдалося виконати дихальні і фізичні вправи, внаслідок чого він півночі не спав та вранці на наступний день у нього боліла голова.

Також позивач зазначив, що після цього він засмутився, його моральний стан став пригнічений, з`явилося сильне душевне хвилювання, моральне переживання та емоційне напруження, він нервував, з`явився певний дискомфорт, емоційно-нервове збудження, що негативно вплинуло на стан здоров`я.

Отже, позивач зазначив, що його право, як взятого під варту Малиновським районним судом м. Одеси, на щоденну прогулянку було суттєво порушеним, внаслідок чого воно підлягає захисту та на його користь повинна бути стягнута моральна шкода.

Позивач звернув увагу, що він неодноразово звертався до адміністрації Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» усними зверненнями щодо цього питання, у відповідь йому роз`яснено, що прогулянки не проводилися через застосування в установі режимних заходів та обшуків, а також через нехватку працівників і нікому вивести на прогулянку.

Проте позивач не погоджується з такою відповіддю та вважає, що відповідач мав вжити належні заходи для виведення його на щоденну прогулянку відповідно до вимог чинного законодавства, чим допущено протиправну бездіяльність внаслідок невиконання обов`язку, встановленого законом.

Також, на думку позивача, протиправною бездіяльністю відповідача йому спричинена моральна шкода, при цьому з урахуванням характеру заподіяної моральної шкоди, тривалості подій, обставин, які встановлені у справі за наслідком розгляду цього спору, ступені вини, враховуючи принцип розумності та справедливості, стягненню на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає 100000 грн.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками надіслані на адресу відповідачів, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету Державної казначейської служби України від 27.05.2022 року та звітом про надсилання на адресу електронної пошти Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» від 27.05.2022 року.

Відповідачами, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надіслано до суду відзиву на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України серія № НОМЕР_2 .

З позовної заяви вбачається, що позивач перебував під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», та 01 липня 2021 року, 19 серпня 2021 року, 08 вересня 2021 року, 23 вересня 2021 року, 28 вересня 2021 року, 07 листопада 2021 року, 16 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 08 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 10 лютого 2022 року, 24 лютого 2022 року позивача було позбавлено щоденної прогулянки Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» без наявності на те законних підстав та обставин непереробної сили.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач надав запит на інформацію до начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» з проханням роз`яснити, на якій підставі особи, які перебувають під вартою та засуджені в камерному приміщенні № 555, були позбавлені годинної прогулянки, належної їм відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у зазначені дні. Цей запит отримано відповідачем 15 березня 2022 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

Проте відповіді на цей запит позивач не отримав.

Також позивачем надані пояснення інших осіб, які перебували під вартою у камерному приміщенні № 555 та в інших камерних приміщеннях до Одеської обласної прокуратури з питання позбавлення права на годинну прогулянку.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року № 3352-XII (надалі Закон № 3352-XII), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Згідно з ст. 4 цього Закону, установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Особи, які перебувають у місцях попереднього ув`язнення, мають обов`язки і права, встановлені законодавством для громадян України, з обмеженнями, що передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 6 Закону № 3352-XII).

Режим у місцях попереднього ув`язнення, тобто порядок і умови тримання осіб, взятих під варту, та нагляду за ними з метою забезпечення попереднього ув`язнення, встановлюється цим Законом та іншими нормативними актами (ст. 7 Закону № 3352-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону № 3352-XII, особи, взяті під варту, мають право: на щоденну прогулянку тривалістю одна година. Вагітним жінкам і жінкам, які мають при собі дітей, неповнолітнім, а також хворим з дозволу лікаря та за їх згодою тривалість щоденної прогулянки встановлюється до двох годин.

Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року № 1769/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України (надалі Правила), пунктом 4 яких також передбачено право на щоденну прогулянку тривалістю одна година.

Відповідно до пп. 1 п.9 Правила, ув`язнені та засуджені, у тому числі поміщені в карцер чи дисциплінарний ізолятор, переведені до приміщення камерного типу (одиночної камери), мають право на щоденну прогулянку тривалістю не менше однієї години (неповнолітні особи, засуджені до покарання у виді арешту, - двох годин).

Прогулянка проводиться згідно з графіком, затвердженим начальником СІЗО, на території відповідно обладнаних двориків (пп. 2 п.9 Правила).

Ув`язнених і засуджених виводять на прогулянку покамерно - одночасно всі з однієї камери (пп. 4 п.9 Правила).

Згідно з ст. 21 цього Закону, адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана: забезпечити належну охорону та режим тримання осіб, взятих під варту.

Таким чином, приведений аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини доводять, що слідчий ізолятор повинен забезпечити режим тримання осіб, взятих під варту та забезпечити право таких осіб на щоденну годинну прогулянку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся із запитом на інформацію до начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» з проханням роз`яснити, на якій підставі особи, які перебувають під вартою та засуджені в камерному приміщенні № 555, були позбавлені годинної прогулянки, належної їм відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про попереднє ув`язнення» у зазначені дні. Цей запит отримано відповідачем 15 березня 2022 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції. Проте відповіді на цей запит позивач не отримав.

Також суд враховує, що відповідачем не надано відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем не виконано обов`язку доведення правомірності своєї бездіяльності щодо забезпечення щоденного годинної прогулянки у дні: 01 липня 2021 року, 19 серпня 2021 року, 08 вересня 2021 року, 23 вересня 2021 року, 28 вересня 2021 року, 07 листопада 2021 року, 16 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 08 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 10 лютого 2022 року, 24 лютого 2022 року, не спростовано наявність таких обставин.

З урахуванням вище встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позивачем доведено протиправну бездіяльність відповідача - Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо не виведення позивача, засудженого Малиновським районним судом м. Одеси, на щоденну прогулянку 01 липня 2021 року, 19 серпня 2021 року, 08 вересня 2021 року, 23 вересня 2021 року, 28 вересня 2021 року, 07 листопада 2021 року, 16 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 08 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 10 лютого 2022 року, 24 лютого 2022 року, а тому такі позовні вимоги належать задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо не виведення позивача, засудженого Малиновським районним судом м. Одеси, на щоденну прогулянку 01 липня 2021 року, 19 серпня 2021 року, 08 вересня 2021 року, 23 вересня 2021 року, 28 вересня 2021 року, 07 листопада 2021 року, 16 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 08 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 10 лютого 2022 року, 24 лютого 2022 року.

Суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги визначеним судом способом, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 100000 грн., суд зазначає таке.

Так, приписами ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в ст. 23 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України), відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2019 по справі № 818/1430/17.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що на обґрунтування вказаних позовних вимог позивач посилається на те, що в ці дні він хвилювався, чекаючи на те, що його виведуть із камери на прогулянку, яка мала проводитися у період з 09.00. до 18.00. години, ввечері позивач у вказані дні розхвилювався ще більше, оскільки йому не вдалося виконати дихальні і фізичні вправи, внаслідок чого він півночі не спав та вранці на наступний день у нього боліла голова, та на те, що протиправною бездіяльністю відповідача йому спричинена моральна шкода, при цьому з урахуванням характеру заподіяної моральної шкоди, тривалості подій, обставин, які встановлені у справі за наслідком розгляду цього спору, ступені вини, враховуючи принцип розумності та справедливості, стягненню на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає 100000 грн.

Однак, суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин. Окрім цього суд звертає увагу, що визнана судом протиправна бездіяльність у забезпеченні щоденної прогулянки позивача не мала систематичний характер, право позивача на щоденну прогулянку було порушено один або два рази на місяць, суду не надано доказів системних порушень не виведення позивача на щоденні прогулянки (наприклад, декілька днів підряд).

Таким чином, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять доказів настання втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

При цьому суд вважає необхідним зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав відповідач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Натомість, позивач жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди.

Враховуючи вище викладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що зазначені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, а тому не належать задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою від 25 травня 2022 року позивачу відстрочено термін сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог частково, в частині, за яку має бути сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., суд доходить висновку, що судовий збір в розмірі 992, 40 грн. має бути стягнутий з відповідача - Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» до державного бюджету.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11) та Державної казначейської служби України (, місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про визнання протиправними дії та відшкодування моральної шкоди, -задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11) щодо не виведення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), засудженого Малиновським районним судом м. Одеси, на щоденну прогулянку 01 липня 2021 року, 19 серпня 2021 року, 08 вересня 2021 року, 23 вересня 2021 року, 28 вересня 2021 року, 07 листопада 2021 року, 16 грудня 2021 року, 30 грудня 2021 року, 08 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 10 лютого 2022 року, 24 лютого 2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (, місцезнаходження: 65059, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) на бюджетний рахунок UA4015756, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), отримувач коштів ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101, код отримувача 37607526.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко