Справа № 320/12310/21
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року Київ №320/12310/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ГУ ПФУ у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 05.04.2021 №62 про відмову у призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1; зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах (Список №1), відповідно до пункту «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 27.03.2021, а також провести нарахування та виплату призначеної пенсії.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказала, що вона є працюючою застрахованою особою. 30.03.2021, звернулась до ГУ ПФУ у Київській області з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Спірним рішенням їй було відмовлено у призначенні такої пенсії у зв`язку з тим, що на момент звернення до відповідача, вона не досягла пенсійного віку, передбаченого пунктом 1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Не погоджуючись з таким рішення ОСОБА_1 вказала, що відповідач не врахував рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яким було визнано право жінок на вихід на пенсію на пільгових умовах по досягненню ними 45 років і, за умови наявності стажу не менше 15 років, з яких не менше 7 років 6 місяців на роботах за Списком № 1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 було відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачу, ухвалою про відкриття провадження у справі, згідно ст. 162 КАСУ, встановлено строк 15 днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію вказаної ухвали було отримано ГУ ПФУ у Київській області, 22.12.2021, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення №387. Отже, 06.01.2022 було останнім днем 15-ти денного строку встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву.

02.02.2022, засобами поштового зв`язку до суду від відповідача був направлений відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 17.02.2022. Зважаючи на подання ГУ ПФУ у Київській області відзиву до суду поза межами встановленого строку та за відсутності заяви про поновлення строку на його подачу, суд не прийняв відзив до розгляду.

У своєму відзиві відповідач заявлені вимоги не визнав та наполягав на відмові у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачкою було невірно трактовані мотиви рішення Конституційного Суду №62 від 05.04.2021 для відмови у призначенні пенсії на підставі п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, відповідно до якого на пільгових умовах за віком призначається пенсія працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими умовами, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених вказаною статтею.

Згідно частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Сторонами клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подавалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

ОСОБА_2 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серї НОМЕР_1 . На день звернення до суду з вищезазначеними позовними вимоги на пенсійному обліку у відповідача не перебувавала та пенсійних виплат не отримувала.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою від 30.03.2021 про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віком за Списком №1. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів відповідачем було прийнято рішення від 05.04.2021 №62, яким відмовлено в призначенні такої пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (50 років).

У спірному рішенні відповідач вказав, що згідно з пунктом 1 ч.2 ст.114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Загальний страховий стаж ОСОБА_2 становить 27 років 3 місяці, з них робота за Списком №1 складає 12 років 8 місяців 28 днів.

Виходячи з викладеного, позивачці відмовлено у призначенні пільгової пенсії та зазначено, що право на її призначення заявниця набуде лише після досягнення 50 років.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ у Київській області, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного:

статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту 6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 року таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На час звернення позивачки із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і Закон України "Про пенсійне забезпечення", які регулюють одні і ті ж правовідносини. Згідно з пункту "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції Закону від 02.03.2015 р. № 213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII раніше передбачений п.«а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років. Закон України від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Згідно пункту 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались пунктом «а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017р.), яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Між тим, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

У силу спеціальної вказівки в Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року. Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п.«а» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

З 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788 у редакції до прийняття Закону № 213 та частина 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону №2148.

Вимоги вищевказаних законів містять розбіжність відносно позивачки щодо вікового цензу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону № 1788 у редакції до прийняття Закону № 213 та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону №2148.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Враховуючи частину 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика палата Верховного Суду зазначила, що суперечність положень Законів України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»). У вказаному рішенні, Велика палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону №1058-ІV. Під час ухвалення рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (ч.3 ст.291 КАС України).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ, з урахуванням рішення КСУ №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення пункту «а» ст.13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким передбачено наявність трьох складових, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 для жінок:

- досягнення віку 45 років;

- стаж роботи не менше 15 років;

- пільговий стаж роботи за Списком №1 не менше 7 років 6 місяців.

Судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_2 до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 (30.03.2021), позивачці виповнилось 45 років.

У оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_2 становить 27 років 3 місяці, з них робота за Списком №1 12 років 8 місяців 28 днів. Відтак, вказана обставина визнається відповідачем.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , копія якої наявна в матеріалах справи, позивачка працювала в період з 03.07.2012 по 11.01.2015, 12.01.2015 по 02.11.2016 в Інституті проблем безпеки атомних електростанцій НАН України на посадах бухгалтера I категорії і провідного бухгалтера та, з 15.11.2016 по 01.02.2021 працювала в ДСП «Північна Пуща» на посаді заступника головного бухгалтера. Вказані записи у трудовій книжці виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписом та печаткою роботодавця.

У трудовій книжці позивачки також містяться запис про підтверджене право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 з посиланням на наказ №129 від 12.04.2018.

Крім того, наявною в матеріалах справи довідкою №12.07/234 від 14.11.2016, підтверджено факт роботи ОСОБА_2 повний робочий день в Інституті проблем безпеки атомних електростанцій НАН України за посадою бухгалтер I категорії, що передбачена Списком I розділу XXII підрозділу 22.1-1г постанови КМУ від 16.01.2003 №36 за період з 12.01.2015 по 02.08.2016. Згідно довідки №08-07/29 від 12.02.2019 позивачка працювала повний робочий день в Інституті проблем безпеки атомних електростанцій НАН України за посадою провідного бухгалтера, що передбачена Списком №1 розділу XXII підрозділу 4 постанови КМУ від 24.06.2016 №461 в період з 03.08.2016 по 14.11.2016.

Довідкою №11 від 29.03.2021, виданої Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій НАН України, підтверджено безпосередню зайнятість ОСОБА_1 з 03.07.2012 по 11.01.2015, з 12.01.2015 по 02.08.2016 на роботах передбачених Постановою ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №1497-378, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах за списком №1. Згідно довідки №13 від 12.02.2019, виданої Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій НАН України, підтверджено безпосередню зайнятість позивачки з 03.08.2016 по 14.11.2016 на роботах передбачених Постановою ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №1497-378, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах за Списком №1.

Довідкою №123 від 04.02.2021, підтверджено факт роботи ОСОБА_2 повний робочий день в ДСП «Північна Пуща» в зоні відчудження за посадою заступника головного бухгалтера бухгалтерії Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща», що передбачена Списком №1 розділу XXII підрозділу 1, позиції 22.1-1г постанови КМУ від 16.01.2003 №36, Списком №1 розділу XXII підрозділу 4 постанови КМУ від 24.06.2016 №461 в період з 15.11.2016 по 01.02.2021.

На підприємствах, де працювала позивачка, згідно наказу Інституту проблем безпеки атомних електростанцій НАН України №193 від 28.02.2012 та наказу ДСП «Північна Пуща» №28 від 01.02.2018 було проведено атестацію робочих місць за умовами праці, за результатами яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за посадами «бухгалтер I категорії», «провідний бухгалтер» та «заступник головного бухгалтера, які займала позивачка.

Вищезазаначенні документи надавилися відповідачу при зверненні ОСОБА_1 з відповідною заявою від 30.03.2021 за призначенням пенсії, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою повідомленням.

Таким чином, позивачка надала ГУ ПФУ у Київській області необхідні документи на підтвердження періодів її роботи за Списком №1, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідач в спірному рішенні не заперечує наявність у позивачки необхідного страхового та пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, відмова відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 ґрунтувалася на твердженні відповідача про недосягнення позивачкою пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону №1058.

Оскільки єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії є недосягнення необхідного пенсійного віку, то суд, з урахуванням наведених норм права, вважає, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні відповідної пенсії позивачці. Наведений в спірному рішенні аргумент ГУ ПФУ у Київській області про недосягнення позивачкою відповідного віку (50 років), який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах є помилковим, а оскаржуване рішення прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що були визначені чинним на момент звернення до відповідача законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому рішення ГУ ПФУ у Київській області від 05.04.2021 №62 є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах (Список №1), відповідно до пункту «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 27.03.2021, суд відмовляє в їх задоволенні з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020, позивачка має право на призначення пенсії при досягненні 45-річного віку у відповідності до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788, але дана обставина відповідачем не досліджувалася при розгляді заяви і не було взято до уваги при прийнятті спірного рішення.

Відповідно до частини 1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення, нарахування та виплати пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивачки та вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушеного права на пенсію у відповідності до вимог статті 9 КАС України та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 30.03.2021 про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 27.03.2021, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).

Суд відмовляє в задоволенні іншої вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , оскільки така вимога є передчасною. Суд зауважує, що ГУ ПФУ у Київській області ще не прийняло рішення про призначення пенсії позивачці на пільгових умовах за списком №1, тому відсутні підстави вважати, що права ОСОБА_1 будуть порушені при здійсненні нарахування та виплати пенсії. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо виникнуть у майбутньому, в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі наведеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 05.04.2021 №62 щодо відмови у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 30.03.2021 про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2724 грн., згідно з квитанціями від 08.09.2021 та 05.11.2021. Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог, суд присуджує позивачу 302,66 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Київськькій області від 05.04.2021 №62 щодо відмови ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України повторно розглянути заяву від 30.03.2021 про призначення пенсії ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

У задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 302,66 грн. (триста дві гривні 66 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; місцезнаходження: 08500, Київська обл., м.Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Брагіна О.Є.