Справа № 463/3957/22
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 463/3957/22 пров. № А/857/9157/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шинкар Т.І.;

за участю секретаря судового засідання Кушик Ю. Т.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 червня 2022 року з питань забезпечення адміністративного позову (головуючий суддя Грицко Р.Р., м. Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов серії ВМ № 00004610 від 26.10.2021 року; ВМ № 00004733 від 23.12.2021 року; ВМ № 00005052 від 29.12.2021 року; ВМ № 00005051 від 29.12.2021 року, винесених уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.132-1 КУпАП, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Також, 03 червня 2022 року позивачем до Личаківського районного суду м. Львова подано заяву про забезпечення позову, у якій просить суд до закінчення розгляду даної справи, набрання остаточним судовим рішенням законної сили зупинити дію постанов серії ВМ № 00004610 від 26.10.2021 року; ВМ № 00004733 від 23.12.2021 року; ВМ № 00005052 від 29.12.2021 року; ВМ № 00005051 від 29.12.2021 року, ВМ № 00003742 від 17 грудня 2021 року та ВМ № 00003877 від 20 грудня 2021 року, винесених уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 червня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати ухвалу з питань забезпечення адміністративного позову та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, та забезпечити позов шляхом зупинення дії постанов серії ВМ № 00004610 від 26.10.2021 року; ВМ № 00004733 від 23.12.2021 року; ВМ № 00005052 від 29.12.2021 року; ВМ № 00005051 від 29.12.2021 року, винесених уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті до прийняття остаточного рішення у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали, яка підлягає скасуванню. Зазначено, що оскаржувані постанови містять очевидні ознаки їхньої протиправності, а ухвала про зупинення дії постанов Державної служби України з безпеки на транспорті не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі та зацікавлених осіб, а лише тимчасово забороняє стягнення до вирішення спору по суті. Також зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить в подальшому виконання рішення суду для позивача.

27 липня 2022 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано клопотання представника позивача адвоката Сухоцького М.П. про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що адвокат перебуває за межами Львова, а сам скаржник за межами України.

Колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки адвокатом не вказано причини поважності перебування за межами м. Львова, часові рамки такого перебування, а також не додано жодних доказів неможливості прибуття у судове засідання 28 липня 2022 року. Також у поданому клопотанні не вказано, у чому полягає неможливість розгляду даної справи при неявці апелянта чи його представника.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).

Отже процесуальним законом встановлені виключні обставини, які можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

За правилами ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Фактично метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Також вжиття заходів забезпечення гарантує виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 у справі №640/9167/19, та враховуються при вирішенні даної заяви.

Суд першої інстанції при прийнятті оскарженої ухвали виходив з тих міркувань, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Колегія суддів із таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Встановлено, що постановами серії ВМ № 00004610 від 26.10.2021 року; ВМ № 00004733 від 23.12.2021 року; ВМ № 00005052 від 29.12.2021 року; ВМ № 00005051 від 29.12.2021 року, які винесені уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.132-1 КУпАП накладено штрафи на суму 102000 грн, 68000 грн., 34000 грн., 34000 грн.,102000 грн., 102000 грн., всього на суму 442000 грн.

Також встановлено, що на виконані у Личаківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходяться виконавчі провадження ВП № 69123556, ВП № 69123321, ВП № 69123386, ВП № 69123458, ВП № 69123757, ВП № 69136587, на підставі постанов, які оскаржуються позивачем до Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відтак, з огляду на вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що до моменту встановлення судом факту законності чи незаконності винесенням Державною службою України з безпеки на транспорті оскаржуваних постанов, доцільним та обґрунтованим є зупинення дії виконання постанов серії ВМ № 00004610 від 26.10.2021 року; ВМ № 00004733 від 23.12.2021 року; ВМ № 00005052 від 29.12.2021 року; ВМ № 00005051 від 29.12.2021 року, оскільки виконання таких накладає надмірний фінансовий тягар на особу в умовах воєнного стану на території України.

Апеляційний суд наголошує, що наведені фактичні обставини та аналіз вищезазначених норм законодавства, дають суду підстави для висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі.

При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У справі Беєлер проти Італії Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у рішенні від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати справедливий баланс між інтересами особи і суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про підставність заяви про забезпечення позову та вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, повністю спростовуються, відтак ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 08 червня 2022 року з питань забезпечення позову в справі № 463/3957/22 скасувати та прийняти постанову, якою ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити дію постанов Державної служби України з безпеки на транспорті серії ВМ № 00004610 від 26.10.2021 року; ВМ № 00004733 від 23.12.2021 року; ВМ № 00005052 від 29.12.2021 року; ВМ № 00005051 від 29.12.2021 року, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 463/3957/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 28 липня 2022 року.