Справа № 380/2990/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/2990/22 пров. № А/857/7981/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року (прийняте у місті Львові суддею Мартинюком В. Я.; складене у повному обсязі 20 квітня 2022 року) в адміністративній справі № 380/2990/22 за позовом ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дію,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (далі - Сокільницька сільська рада) від 24.12.2021 № 348 «Про відмову в затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у с. Сокільники, с. Годовиця, с. Басівка»;

- зобов`язати Сокільницьку сільську раду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0800 га (кадастровий номер :02:001:0710), розташованої на території Сокільницької об`єднаної територіальної громади (далі - ОТГ) для індивідуального садівництва та передачу такої у власність;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сокільницької сільської ради на її користь моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору та витрати по сплаті послуг за професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що оскаржуваним рішенням відповідача їй відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0800 га (кадастровий номер :02:001:0710), яка розташована на території Сокільницької ОТГ для індивідуального садівництва у зв`язку з тим, що у відповідності до частини восьмої статті 186 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) проект землеустрою відображає недостовірну інформацію. Проте, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Вказує, що проект землеустрою, який подавався на відповідне затвердження, відповідав вимогам чинного законодавства та не містив будь-якої недостовірної інформації, оскільки пройшов відповідну реєстрацію в Державному земельному кадастрі відповідним кадастровим реєстратором, у якого були відсутні зауваження щодо такої, що свідчить про безпідставність відмови зі сторони відповідача та очевидну протиправність відмови. Звертає увагу суду, що на всі її звернення щодо погодження проекту землеустрою, як вона подавала упродовж 2021 року, відповідач відповідав відмовою та вказував підстави відмови, що, на її думку, не відповідають нормам ЗК України, порушують її права і за своєю суттю є формальними відписками. Окрім того, внаслідок протиправного рішення відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року позов задоволено частково; також суд вийшов за межі позовних вимог.

Визнано протиправним і скасовано прийняте Сокільницькою сільською радою рішення від 24.12.2021 № 348 «Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у с. Сокільники, с. Годовиця, с. Басівка» в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зобов`язано Сокільницьку сільську раду протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на пленарному засіданні сесії вирішити питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,08 га, що розташована у с. Годовиця Сокільницької ОТГ (кадастровий номер :02:001:0710) із цільовим призначенням 01.05 для індивідуального садівництва, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сокільницької сільської ради на користь ОСОБА_1 496,20 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Сокільницька сільська рада, яка вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення в частині задоволення позову неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, та формально підійшов до дослідження матеріалів справи. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; у решті - рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. У ході вивчення наданого позивачкою проекту землеустрою встановлено такі невідповідності: проект поданий не прошитим; в пояснювальній записці зазначено, що рельєф земельної ділянки рівний, а насправді є суттєве підвищення; на плані меж земельної ділянки суміжниками вказані землі Сокільницької сільської ради та Годовицько-Басівської сільської ради; план відведення земельної ділянки відображений в масштабі М 1:500, не відображає існуючу ситуацію, а саме, не відображені багаторічні дерева, які займають близько 30 % земельної ділянки; в експлікації кадастрового плану вказано, що це пасовище, однак випас худоби на цій ділянці неможливий; кадастровий план земельної ділянки відмінний від кадастрового плану, наданому у витягу кадастру, особливо в проміжку опису меж від В до А; у витягу зазначено прохід, який невідомо куди веде та якою містобудівною документацією це передбачено; написаний власноручно акт, доданий до проекту, в якому стоїть підпис претендента на земельну ділянку п. ОСОБА_1 та власниками сусідніх ділянок є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; також стоїть підпис без печатки відповідального виконавця сертифікованого інженера-землевпорядника. Інших підстав для відмови сільська рада не перевіряла, а саме: чи відповідає проект землеустрою позивача вимогам інших нормативно-правових актів, документації із землеустрою, оскільки було встановлено невідповідність вимогам закону, що стало підставою для відмови. Тобто, наданий позивачкою проект не відповідав вимогам закону, зокрема, статті 29 Закону України «Про землеустрій», що й було підставою для відмови в його затвердженні. Цих обставин місцевий адміністративний суд не дослідив і не перевірив та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, з покликанням на постанову Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 316/979/18 та від 30 серпня 2018 року у справі № 817/586/17, зазначив, що перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів здійснюється саме на етапі погодження такого проекту. ГУ Держгеокадастру в області не має повноважень на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам чинного законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору.

Також, Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 у справі № 316/979/18 дійшов висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної вчасності у власність громадян, а єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Звернув увагу суду, що проект землеустрою, який подавався на відповідне затвердження, відповідав вимогам винного законодавства та не містив будь-якої недостовірної інформації, позаяк пройшов відповідну реєстрацію в Державному земельному кадастрі відповідним кадастровим реєстратором, у якого були відсутніми будь-які зауваження щодо такої, що свідчить про безпідставність відмови зі сторони відповідача та явну протиправність відмови; доказів протилежного відповідач до суду не надав.

Також, вирішуючи спір по суті, суд взяв до уваги той факт, що відповідач неодноразово протягом 2021 року за зверненням позивача, відмовляв у затвердженні проекту землеустрою, та у кожній відмові щодо затвердження проекту землеустрою зазначав підстави відмови, що, на думку позивача, не відповідає нормам ЗК України та порушує права останнього, які за своєю суттю є формальними відписками, що знову ж таки правомірно встановлено судом першої інстанції.

Вважає, що судом до позовних вимог позивачки застосовано належний спосіб захисту порушеного права, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради - без задоволення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, рішенням 108 сесії VII демократичного скликання Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 3018 від 26.05.2020 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва та передачі у приватну власність» позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для індивідуального садівництва в с. Годовиця Пустомитівського району Львівської області та передачі надалі у приватну власність.

На підставі цього рішення за заявою позивача проектною організацією було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, яка розташована на території с. Годовиця Сокільницької сільської ради Львівської області.

07.12.2021 позивач звернулася до Сокільницької сільської ради із заявою, в якій просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передати безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,08 га, що розташована у с. Годовиця Сокільницької ОТГ (кадастровий номер :02:001:0710) із цільовим призначенням 01.05 для індивідуального садівництва.

Рішенням XVII чергової сесії восьмого демократичного скликання Сокільницької сільської ради № 348 від 24.12.2021 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в с. Сокільники, с. Годовиця, с. Басівка», зокрема, відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,0800 га (кадастровий номер :02:001:0710), яка розташована в с. Годовиця на території Сокільницької сільської ради у зв`язку з невідповідністю положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації відповідно до частини восьмої статті 186 ЗК України, а саме: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відображає недостовірну інформацію.

Не погодившись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що селищна рада, приймаючи рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність повинна вказати конкретну причину такої відмови. При цьому, відповідач у спірному рішенні не зазначив яким саме положенням частини восьмої статті 186 ЗК України не відповідає поданий позивачем проект землеустрою, зокрема, яку саме недостовірну інформацію він містить. Наведене не дає можливості суду надати оцінку наявності чи відсутності підстав для затвердження позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а відсутність належної мотивації спірного рішення вказує на недотримання відповідачем такого критерію правомірності як обґрунтованість. За таких обставин, суд вважає, що спірне рішення відповідача є протиправним та необґрунтованим в частині що стосується позивача, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог щодо зобов`язання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність суд вказав, що прийняття рішення про затвердження такого проекту або відмову у його затвердження належить до повноважень відповідача, а до повноважень суду - перевірка правомірності його прийняття. У спірних правовідносинах відповідач не взяв до уваги усіх обставин та зазначив у спірному рішенні лише загальну інформацію, що не дає можливості суду зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для затвердження поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Тому, суд не може надавати оцінку правомірності дії, яка вчинена без належної мотивації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що захистити порушене позивача зобов`язуючи відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою не видається можливим.

Враховуючи встановлені обставини, у відповідності до частини другої статті 9 КАС України, суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на пленарному засіданні сесії вирішити питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність позивачу земельної ділянки загальною площею 0,08 га, що розташована у с. Годовиця Сокільницької ОТГ (кадастровий номер :02:001:0710) з цільовим призначенням 01.05 для індивідуального садівництва.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 цього Закону).

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України, відповідно до частин шостої, сьомої, дев`ятої - одинадцятої якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій розробляються на підставі рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

А статтею 50 цього Закону визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок може передбачати формування та/або зміну цільового призначення декількох земельних ділянок, за умови що розпорядником земельних ділянок буде один орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, або власником земельної ділянки приватної власності є одна особа.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає:

а) пояснювальну записку;

б) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

в) розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

г) розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

д) кадастровий план земельної ділянки.

У разі формування земельної ділянки чи зміни цільового призначення земельної ділянки для потреб, пов`язаних із забудовою, до проекту додається витяг із відповідної містобудівної документації із зазначенням функціональної зони території, в межах якої розташована земельна ділянка, та обмежень у використанні території для містобудівних потреб. Ці вимоги не поширюються на випадки, якщо відповідно до закону передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб може здійснюватися за відсутності зазначеної містобудівної документації або без дотримання правил співвідношення між видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією.

Як зазначено вище, на підставі рішення 108 сесії VII демократичного скликання Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 3018 від 26.05.2020 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва та передачі у приватну власність», за заявою позивача проектною організацією було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідувального садівництва, яка розташована на території с. Годовиця Сокільницької сільської ради Львівської області.

07.12.2021 позивач звернулася до Сокільницької сільської ради із заявою та просила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передати безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,08 га, що розташована у с. Годовиця Сокільницької ОТГ (кадастровий номер :02:001:0710) із цільовим призначенням 01.05 для індивідуального садівництва.

Рішенням XVII чергової сесії восьмого демократичного скликання Сокільницької сільської ради № 348 від 24.12.2021 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в с. Сокільники, с. Годовиця, с. Басівка», зокрема, відмовлено позивачу у затвердженні вказаного проекту землеустрою з підстав невідповідності положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації відповідно до частини восьмої статті 186 ЗК України, а саме: проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відображає недостовірну інформацію.

Частиною восьмою статті 186 ЗК України визначено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

З огляду на вказані норми права та зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що в рішенні про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Сокільницька сільська рада повинна була вказати конкретну причину такої відмови.

Натомість, у цьому рішенні не зазначено, яким саме приписам частини восьмої статті 186 ЗК України не відповідає поданий позивачем проект землеустрою, зокрема, яку саме недостовірну інформацію він містить.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає, позаяк не містить належних обґрунтувань підстав відмови та мотивів його прийняття, що не дає можливості суду надати відповідну оцінку наявності чи відсутності підстав для затвердження позивачу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що має наслідком визнання його протиправним в частині, що стосується позивача.

Викладені представником позивача в ході розгляду справи пояснення щодо причин прийняття оскаржуваного рішення відповідача не можуть вважатися мотивами прийняття такого рішення, позаяк вони не були зазначені у вказаному рішенні як його обґрунтування, а відтак і не підлягають судового дослідженню.

Позаяк прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або відмову у його затвердженні належить до виключних повноважень відповідача, а спірне рішення містить лише загальну інформацію, що не дає можливості суду зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для затвердження поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача вирішити питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність позивачу земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням цих приписів колегія суддів апеляційної суду не досліджує і не перевіряє решту обставин справи та рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позаяк такі сторонами не оскаржуються.

З приводу покликань апелянта на правові висновки Верховного Суду колегія суддів зауважує, що такі не є релевантними щодо спірних правовідносин, позаяк такі висновки зроблені за інших фактичних обставин, а тому не можуть бути враховані при розгляді цієї справи.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року в адміністративній справі № 380/2990/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 27 липня 2022 року.