Справа № 380/2674/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року справа №380/2674/22

11 год. 52 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Лубоцької Н. І., представника позивача Туровського А. В., представників відповідача Липчук В. І., Савчука В. Б. розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН МІКС» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕТОН МІКС» (далі позивач, ТзОВ «БЕТОН МІКС») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - відповідач), у якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № 000324/0705 від 18.01.2022 та № 000325/0705 від 18.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку, за наслідками якої складено акт документальної планової виїзної перевірки від 17.12.2021 № 7330/09-19-07-05/38200875, висновки якого, на думку позивача, не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а винесені ППР є протиправними. Стверджує, що контролюючим органом встановлено нереальність здійснення позивачем господарських операцій із такими контрагентами: ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ВЕЙ БІЛДІНГ», ТОВ «ГРАНІТТОРГ», ТОВ «ДУМКАР ЛЬВІВ», ТОВ «ГАЛИЦЬКА ЩЕБЕНЕВА КОМПАНІЯ», ФОП ОСОБА_1 . Так вказав, що оригінали документів первинного бухгалтерського обліку, що були досліджені ревізорами-інспекторами, повністю відповідають вимогам законодавства та розкривають суть і зміст спірних господарських операцій. Формальні недоліки на деяких документах не можуть вказувати на нереальність самих господарських операцій, адже із сукупного дослідження їх змісту можливо повністю встановити обставини господарських операцій. Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та/або трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не може свідчити про отримання необґрунтованої вигоди покупцем. Зауважив, що висновки, які зазначені у акті перевірки зроблені відповідно до наявної в інформаційних базах ДПС податкової інформації, яка зібрана станом на дату складання акту перевірки в рамках організації і проведення даної документальної перевірки, у тому числі представлена платником. Відтак звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 07.02.2022 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою від 18.02.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 13.04.2022 вирішено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 31.05.2022 закрито підготовче провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетон мікс» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; справу призначено до розгляду по суті.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 28555 від 21.04.2022) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування зазначив, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 30.09.2021, іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.09.2021. Проведеною перевіркою встановлено порушення: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, пунктів 5, 7, 8, 21 положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999, п. 5 положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 11 «зобов`язання», затверджене наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000, ст. 1, ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999, пунктів 5, 6, 7, 10, 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 1422699 грн, занижено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за І квартал 2021 року в сумі 72216 грн. Також вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 1555024 грн. Вказав, що контролюючим органом встановлено неможливість реального здійснення господарських операцій (фактичного постачання товарів) до ТОВ «Дженерал Вей Білдінг» за період з 01.01.2017 по 30.09.2021. Такі висновки відповідача зумовлені тим, що з березня 2020 року ТОВ «Дженерал Вей Білдінг» не звітує, згідно звітів по ЄСВ чисельність працюючих становила 5 чоловік, а згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва основні засоби станом на 01.01.2019 становили 11,7 тис. грн, 31.12.2019 39,6 тис. грн. Також вказав, що зазначене ТОВ рішенням № 571 від 05.01.2021 визнано таким, що відповідає п. 8 критерію ризиковості платників податку.

Щодо завищення витрат у рядку 2050 «собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» форми № 2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» в сумі 7775120 грн та завищення податкового кредиту по ПДВ в сумі 1555024 грн вказав, що проведеною перевіркою встановлено, що позивачем допущено порушення податкового законодавства в результаті документального оформлення взаємовідносин за період з 01.01.2017 по 30.09.2021 з наступними контрагентами: ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ВЕЙ БІЛДІНГ», ТОВ «ГРАНІТТОРГ», ТОВ «ДУМКАР ЛЬВІВ», ТОВ «ГАЛИЦЬКА ЩЕБЕНЕВА КОМПАНІЯ», ФОП ОСОБА_1 .

Так, щодо ТОВ «ГРАНІТТОРГ» відповідачем встановлено ненадання документального підтвердження щодо транспортування документально оформленого придбання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «ГРАНІТТОРГ» до ТОВ «БЕТОН МІКС», зокрема "залізничні накладні, товарно-транспортні накладні", які б відповідали законодавчим вимогам щодо визначення "первинних документів"; не підтвердження руху товару за ланцюгом постачання. За таких обставин, відповідачу неможливо підтвердити факт передачі товару від постачальника до покупця; ненадання сертифікатів відповідності (походження), щодо документально оформленого придбання "щебінь", постачальником/продавцем якого, відповідно наданим до перевірки документів, є ТОВ «ГРАНІТТОРГ» (до перевірки надано сертифікат відповідності, згідно якого виробник продукції є ТОВ «Коростенський кар`єр»). Також зазначив, що ТОВ «ГРАНІТТОРГ» є фігурантом кримінальних проваджень за № 0001129 від 16.11.2016 та № 0000292 від 21.09.2016.

Як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, проведеним аналізом документів вчинених господарських операцій із ТОВ «ДУМКАР ЛЬВІВ» встановлено ненадання документального підтвердження щодо транспортування документально оформленого придбання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "ДУМКАР ЛЬВІВ" до ТОВ "БЕТОН МІКС", зокрема "залізничні накладні, товарно-транспортні накладні", які б відповідали законодавчим вимогам щодо визначення "первинних документів" (згідно товарно-транспортних накладних перевізником щебеню є ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), водії - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , замовник - ТОВ «БЕТОН МІКС» (проте, перевіркою не встановлено взаєморозрахунків ТОВ «БЕТОН МІКС» з ОСОБА_2 ; також аналізом звітів 1-ДФ, поданих ТОВ «БЕТОН МІКС» до податкового органу, встановлено відсутність виплати доходів нарахованих (сплачених) на користь ОСОБА_2 ). За даними інформаційних баз ДПС України ФОП ОСОБА_2 зареєстровано 15.10.2013, перебуває на обліку у ГУ ДПС у Львівській обл. (Шевченківський р-н м. Львова), основний вид діяльності - вантажний автомобільний транспорт, відомості про об`єкти оподаткування відсутні (20- - ОПП не подано), наймані працівники відсутні). Також зазначив, що вказаний контрагент відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку.

Також зазначив, що проведеним аналізом наданих до перевірки документів встановлено ненадання документального підтвердження щодо транспортування документально оформленого придбання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Дженерал Вей Білдінг" до ТОВ "БЕТОН МІКС", зокрема "товарно-транспортні накладні", які б відповідали законодавчим вимогам щодо визначення "первинних документів": згідно товарно-транспортних накладних: 1) перевезення піску від ТОВ «Дженерал Вей Білдінг» до ТОВ «БЕТОН МІКС» здійснювалося ТОВ «Дженерал Вей Білдінг», автомобіль RENAULT МAGNUM DXI 460 НОМЕР_2 , пункт навантаження - Тернопільська обл., Бережанський р-н, с. Рогачин, Тернопільська обл., Бережанський р-н, с. Курятин. Однак, за даними інформаційних баз ДПС України у ТОВ «Дженерал Вей Білдінг» відсутні зареєстровані об`єкти оподаткування та придбання послуг оренди складів за вищезазначеними адресами, 2) згідно бази даних регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області автомобіль RENAULT MAGNUM DXI 460 НОМЕР_2 є сідловим тягачем та належить фізичній особі ОСОБА_12 (рнокпп НОМЕР_3 , м.Хуст); аналізом звітів 1-ДФ, поданих ТОВ «Дженерал Вей Білдінг» до податкового органу, встановлено відсутність виплати доходів нарахованих (сплачених) на користь фізичної особи ОСОБА_12 , що свідчить про відсутність транспортних засобів для можливості здійснення операцій з транспортування піску від ТОВ «Дженерал Вей Білдінг» до ТОВ «БЕТОН МІКС», 3) в графі ТТН причіп/напівпричіпа відсутні дані щодо марки, моделі, типу, реєстраційного номеру причіпа/напівпричіпа (в даному випадку сідловий тягач не має можливості перевозити вантажі (відсутній кузов для розміщення вантажу), згідно з визначенням поняття "сідельний тягач", наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа). Отже, до перевірки, на думку відповідача, не представлено документів щодо підтвердження реальності проведення операцій з транспортування піску від ТОВ «Дженерал Вей Білдінг» до ТОВ «БЕТОН МІКС»; непідтвердження руху товару (піску) по ланцюгу постачання (проведеним аналізом даних Єдиного реєстру податкових накладних за липень 2019р. - січень 2020р. встановлено, що на вході у ТОВ «Дженерал Вей Білдінг» пісок від ТОВ "ОЛАФСОН" () та ТОВ «НАСА» (), подальше придбання піску у TOB "ОЛАФСОН" та у ТОВ «НАСА» відсутнє. Також зазначено, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області рішенням № 77170 від 16.11.2020 встановлено відповідність ТОВ "ОЛАФСОН" п. 7 критерію ризиковості платників податку та рішенням № 65688 від 10.09.2020 встановлено відповідність ТОВ «НАСА» п. 8 критерію ризиковості платників податку. Також зазначив про ненадання сертифікатів відповідності (походження), щодо документального оформленого придбання "пісок", постачальником/продавцем якого, відповідно наданим до перевірки документів, є ТОВ «Дженерал Вей Білдінг».

Щодо контрагента позивача ТОВ «ГАЛИЦЬКА ЩЕБЕНЕВА КОМПАНІЯ» відповідач встановив ненадання документального підтвердження щодо транспортування документально оформленого придбання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Галицька щебенева компанія" до ТОВ "БЕТОН МІКС", зокрема "залізничні накладні, товарно-транспортні накладні", які б відповідали законодавчим вимогам щодо визначення "первинних документів": згідно залізничних накладних: відправник - ТОВ "Солар Трейд Плюс"/ТОВ "Граніт", власник вантажу - TOB "СТЛ" для ТОВ "Солар Трейд Плюс" для ТОВ «Бетон Мікс»/ТОВ "Сан Транс Логістик", тобто відсутній будь-який зв`язок з ТОВ «Галицька щебенева компанія»; відсутність персоналу у ТОВ «Галицька щебенева компанія» та відсутність у власності або користуванні будь-яких об`єктів оподаткування, які б дозволяли провадити господарську діяльність.

Відповідач у відзиві також вказав, що перевіркою встановлено ненадання документального підтвердження щодо транспортування документально оформленого придбання товарно-матеріальних цінностей від ФОП ОСОБА_1 до ТОВ "БЕТОН МІКС", зокрема "товарно-транспортні накладні", які б відповідали законодавчим вимогам щодо визначення "первинних документів"; непідтвердження руху товару (зола-винос суха) по ланцюгу постачання, відсутність персоналу у ФОП ОСОБА_1 та відсутність у власності або користуванні будь-яких об`єктів оподаткування, які б дозволяли провадити господарську діяльність.

Таким чином, на думку відповідача, обсяг поданих позивачем доказів у сукупності є недостатнім для формування висновку про реальність здійснення господарських відносин зі спірними контрагентами. Тому вважає оскаржувані ППР такими, що не підлягають скасуванню, відтак просив у задоволенні позову відмовити.

На адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій зокрема вказав, що відповідачем не подано до суду жодного доказу на підтвердження своєї правової позиції, натомість є голослівні та бездоказові твердження щодо здійснення господарської діяльності ТзОВ «БЕТОН МІКС» в частині реальності фактичного постачання товарів в період з 01.01.2017р. по 30.09.2021р. Зазначив, шо наявність кримінальних проваджень, на які посилається відповідач не є правовою підставою для визнання факту придбання товару таким, що не відбувся, договору поставки недійсним, а господарських операцій, такими, що не відбулися. Вважає, що позивачем надано ревізорам належні та допустимі докази здійснення господарських операцій із контрагентами, а вчинені ним правочини реально спрямовані на настання правових наслідків. Просив позовні вимог задовольнити у повному обсязі.

Від позивача на адресу суду надійшло клопотання (вх. № 36094 від 24.05.2022) у якому вказав, що відповідними постановами Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області закрито провадження відносно директора ТОВ «БЕТОН МІКС», а також щодо бухгалтера товариства.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав повністю. Просив їх задовольнити.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечили. Просили у задоволенні таких відмовити.

Суд заслухав пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженою відповідальністю «БЕТОН МІКС» () з 18.09.2012 зареєстроване в якості юридичної особи, про що до вказаного внесений відповідний запис. Основним видом діяльності є 23.63 виробництво бетонних розчинів, готових для використання. Також відповідно до цієї виписки, ТОВ «БЕТОН МІКС» з 18.09.2012 перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області як платник податків і платник єдиного внеску (Т. 1 а.с. 66-67).

Між позивачем та ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ВЕЙ БІЛДІНГ» укладено договір поставки продукції № 15/07/19-1 від 15.07.2019.

Відповідно до п. 1.1. даного Договору Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товарний бетон (надалі - "Продукція") у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти Продукцію і сплатити за нього грошову суму на умовах, викладених у цьому Договорі (Т. 4 а.с. 96-98).

На виконання цього договору позивачем здійснювалася поставка товару контрагенту, на підтвердження чого позивачем надано акти здачі-прийняття робіт, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (Т. 4 а.с. 99-115). На підтвердження розрахунків позивачем також надано виписки по картковому рахунку позивача (Т. 4 а.с. 116-120).

Між позивачем та ТОВ «ГРАНІТТОРГ» укладено договір поставки № Ю-245/16 від 14.11.2016 (Т. 2 а.с. 218-224).

Так, відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору постачальник зобов`язується поставити покупцю інертні будівельні матеріали - нерудні корисні копалини: щебінь гранітний, відсів гранітний, пісок тощо, згідно заявки покупця, на умові ціни франко-станція Призначення, яку вказує покупець, а покупець зобов`язується оплатити поставлений товар, згідно рахунка(ів) на оплату товару, та прийняти товар на станції призначення (вказує покупець).

Факти здійснення взаєморозрахунків за цим договором, з урахуванням додаткової угоди та договору № 65 від 22.01.2020 між його сторонами підтверджується виписками по особовому рахунку ТОВ «БЕТОН МІКС» (Т .2 а.с. 225 Т. 3 а.с. 1); у свою чергу, надання послуг та передача товару підтверджується видатковими накладними, накладними, товарно-транспортними накладними, актами приймання-передачі (Т. 3 а.с. 2 Т. 4 а.с. 95).

Між позивачем та ТОВ «ДУМКАР ЛЬВІВ» укладено договір поставки продукції № 230419 від 23.04.2019, за яким у порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця щебінь гранітний, що виробляється продавцем, а покупець зобов`язується приймати цю продукцію та здійснити її оплати (Т. 4 а.с. 122-124).

Поставка продукції підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (Т. 4 а.с. 125-183), а розрахунки за наданими/отриманими послугами між сторонами договору виписками з рахунку (Т. 4 а.с. 184-197).

Між позивачем та ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ВЕЙ БІЛДІНГ» укладено договір поставки продукції № 07/19 від 01.07.2019 (Т. 7 а.с. 180-182).

Відповідно до п. 1.1. даного Договору постачальник зобов`язується постачати (передавати) у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товари сипучі матеріали (пісок, щебінь та ін.) на умовах, визначених цим договором.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем надано товарно-транспортні накладні, видаткові накладні (Т. 7 а.с. 183- Т.8 а.с. 208). Взаєморозрахунки підтверджуються копією виписки з рахунку позивача (Т. 8 а.с. 209-244).

Між позивачем як покупцем та ТОВ «Галицька щебенева компанія» як постачальником укладено договір поставки № 01/1604/18 від 16.04.2018 за яким постачальник передає у власність покупцю щебінь гранітний різних фракцій та відсів гранітний, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором (Т. 2 а.с. 51-53).

На виконання вимог даного договору, ТОВ «ГАЛИЦЬКА ЩЕБЕНЕВА КОМПАНІЯ» здійснювалася поставка продукції позивачу впродовж 2018 року. Вказані обставини підтверджуються видатковими накладними, накладними, товарно-транспортними накладними (Т. 2 а.с. 54-200); факт взаєморозрахунків підтверджується випискою по банківському рахунку позивача (Т. 2 а.с. 201-217).

Між позивачем (покупцем) і ФОП ОСОБА_1 (постачальник) укладено договори купівлі-продажу № 03 від 20.02.2017, № 02 від 05.02.2018, № 02 від 04.02.2019, № 02 від 10.01.2020, № 02 від 03.02.2021 за якими постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, що є предметом договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість в порядку і на умовах, визначених договором (Т. 4 а.с. 199-203).

На підтвердження факту надання послуг між контрагентами надано видаткові накладні, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, (Т. 4 а.с. 212 Т. 7 а.с. 179; Т. 8 а.с. 245 Т. 9 а.с. 85). Проведення взаєморозрахунків за фактом вчинення господарських операцій за цим договором підтверджується випискою по картковому рахунку (Т. 9 а.с. 86- Т. 10 а.с. 9).

Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області на підставі направлень від 19.11.2021 року № 3162, 3163, відповідно до пункту 20.1 статті 20, статті 77, пункту 82.1 статті 82 глави 8 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 10.11.2021 року №2191-п, з 22.11.2021 по 10.12.2021 проведено планову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН МІКС», з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2017 року по 30.09.2021 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 30.09.2021 року, іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 30.09.2021 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт документальної планової виїзної перевірки від 17.12.2021 року № 7330/09-19-07-05/38200875 (далі - Акт) (Т. 1 а.с. 68-164).

Проведеною перевіркою встановлено порушення:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, пунктів 5, 7, 8, 21 положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999, п. 5 положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 11 «зобов`язання», затверджене наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000, ст. 1, ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999, пунктів 5, 6, 7, 10, 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 1422699 грн;

- занижено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за І квартал 2021 року в сумі 72216 грн;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 1555024 грн.

За результатами вищевказаної перевірки Головним управління ДПС в Івано-Франківській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 18.01.2022 № 000324/0705 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на суму + 1441441,00 грн, з яких: + 1153153,00 грн сума грошового зобов`язання за податковими та/або іншими зобов`язаннями; + 288288,00 грн сума грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- податкове повідомлення-рішення від 18.01.2022 № 000325/0705 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на суму + 1705250,00 грн, з яких: + 1422699,00 грн сума грошового зобов`язання за податковими та/або іншими зобов`язаннями; + 282551,00 грн сума грошового зобов`язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору, суд керується таким.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі ПК України) у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як слідує з матеріалів справи підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень стали висновки контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ВЕЙ БІЛДІНГ», ТОВ «ГРАНІТТОРГ», ТОВ «ДУМКАР ЛЬВІВ», ТОВ «ГАЛИЦЬКА ЩЕБЕНЕВА КОМПАНІЯ», ФОП ОСОБА_1 , а як наслідок про неправомірність показників бухгалтерського та податкового обліку по операціях з зазначеними контрагентами.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

За приписами пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей, зокрема: якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця (п.п. «а» п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України).

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 203.1 статті 203 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до статті 9 указаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Базою оподаткування визначено грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України), а звітним для цілей податку на прибуток періодом - календарний рік (п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України).

Аналіз положень п. 44.1, 44.2 ст. 44, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України свідчить, що платник податку на прибуток підприємств з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 p. № 996-XIV (далі - Закон України № 996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно зі ст. 3 Закону України № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч. 2 ст. 9 Закону України № 996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Оскільки видаткова накладна використовується для обліку товарно-матеріальних цінностей та є документом первинного обліку відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1990 № 996-XIV, то на виконання приписів закону та договірних домовленостей між сторонами щодо поставки товару, що зафіксовані в договорі поставки, були складені видаткові накладні.

Суд зазначає, що документи первинного бухгалтерського обліку долучені до справи відповідають вимогам законодавства та розкривають суть і зміст спірних господарських операцій. Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та/або трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не може свідчити про отримання необґрунтованої вигоди покупцем.

Судом встановлено, що факт належного підтвердження поставки товару підтверджується наданими первинними документами які містять для цілей оподаткування всі відомості про зміст та обсіг спірних операцій.

Твердження податкового органу щодо неможливості здійснення фінансово-господарських операцій з вищевказаними контрагентами, через відсутність у товариства документального підтвердження реальності є помилковими, оскільки позивачем надано первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій між ТОВ "БЕТОН МІКС" та його контрагентами за відповідні періоди, а також те, що ці операції спричинили реальні зміни майнового стану товариства.

Фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентами, та підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

Досліджені судом видаткові накладні, складені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", засвідчують факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ВЕЙ БІЛДІНГ», ТОВ «ГРАНІТТОРГ», ТОВ «ДУМКАР ЛЬВІВ», ТОВ «ГАЛИЦЬКА ЩЕБЕНЕВА КОМПАНІЯ», ФОП ОСОБА_1 у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі.

Контролюючим органом також не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження визнання в судовому порядку угод між позивачем та ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ВЕЙ БІЛДІНГ», ТОВ «ГРАНІТТОРГ», ТОВ «ДУМКАР ЛЬВІВ», ТОВ «ГАЛИЦЬКА ЩЕБЕНЕВА КОМПАНІЯ», ФОП ОСОБА_1 не дійсними.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

За визначенням, наведеним в п.2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п.3 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.4 розділу III Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача не має правових наслідків, тобто не може вважатись доказом у розумінні ст. 69 КАС України.

Суд зазначає, що наявна податкова інформація про не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом не є належним доказом «нереальності» господарської операції. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 803/1712/13-а (провадження № К/9901/27172/18). Так, допущені порушення вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності суб`єктами господарювання в ланцюгу постачання не можуть бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними. Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема і в постанові від 20 березня 2020 року у справі № 813/5407/15. Контролюючим органом не доведено про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

У Постанові Верховного суду від 27.05.2021 по справі № 808/3513/16 вказано наступний висновок:

«У акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов`язується податковим органом лише з обставинами діяльності контрагентів позивача та інших суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання.

При вирішенні податкових спорів суд виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Доводи ж скаржника про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди».

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, відповідно до якого до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник. Притягнення ж до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та вимогам законодавства.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, що прийняті в справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03), Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв`язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами. Зокрема, зазначено, що платник податку на додану вартість не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо такий платник не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Аналогічна правова позиція щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності платника податків міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №816/809/17.

Посилання відповідача на те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі податкової інформації щодо контрагентів позивача є неприйнятними, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.06.2016 року в справі № К/800/39786/15.

Разом з тим, акт перевірки не містить конкретних обставин здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також жодних доказів, які свідчили б про безтоварність таких операцій. Натомість, такі доводи спростовуються документами, які містяться в матеріалах справи.

Зі змісту абзаців 3 частини першої статті 6, частини першої статті 43 Господарського кодексу України вбачається, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємства мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання.

Відповідно до частини першої статті 627 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності, суб`єкти господарювання самостійно здійснюють свою підприємницьку діяльність і з цією метою визначають власні комерційний розрахунок та комерційний ризик, залучають матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, вільно укладають договори, не заборонені законом, самостійно обирають контрагентів.

Підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення з боку його контрагентом.

Відтак оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку, то у разі підтвердження факту отримання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року по справі № 813/4931/13-а та від 06.02.2018 по справі № 802/4940/14.

В даному випадку матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад».

Поряд з цим, висновки контролюючого органу про те, що певні контрагенти з якими провадив свою діяльність позивач визнані відповідачем такими, що відповідають певним критеріям ризиковості самі собою не доводять факту нереальності господарської операції. Ба більше, позивачем на підтвердження реальності вчинених господарських операцій надано належні, достатні та допустимі докази, що спростовують висновки відповідача про порушення ТОВ «БЕТОН МІКС» податкового законодавства.

Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з вимогами ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Ураховуючи наведене вище, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 24810,00 грн, такий підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області.

Керуючись статтями 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетон мікс» (82055 Львівська область Львівський район с. Муроване вул. Вокзальна 20к; код за ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (76018 м. Івано-Франківськ вул. Незалежності 20; код за ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

2. Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № 000324/0705 від 18.01.2022 та № 000325/0705 від 18.01.2022.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетон мікс» судовий збір у сумі 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) грн 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.07.2022.

Суддя Р.П. Качур