Справа № 640/305/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/305/20 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Чаку Є.В.,

При секретарі: Борисовській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Ksanko s.r.o. на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Ksanko s.r.o. до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :

Ksanko s.r.o. звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного антикорупційного бюро України, у якому останній просить суд: визнати протиправними дії Національного антикорупційного бюро України, що полягали у направленні до правоохоронних органів Чеської Республіки повідомлень з недостовірною інформацією про причетність компанії Ksanko s.r.o. до вчинення кримінальних правопорушень у формі розкрадання та незаконного привласнення грошових коштів Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» в особливо великих розмірах.

Під час розгляду справи, від представника відповідача Клименка Є.С. надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту першого частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що оскарження дій/рішень детектива Національного бюро, вчинених під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні (у тому числі, пов`язаних з міжнародним співробітництвом), здійснюється у порядку, визначеному КПК України, і не може бути предметом оскарження в адміністративному суді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року закрито провадження в адміністративній справі № 640/305/20 за позовом компанії Ksanko s.r.o. до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправними дій.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що даний спір є публічно-правовим, а не кримінально-правовим спором, що підлягає розгляду в площині адміністративних судів.

На думку апелянта, враховуючи, що відповідач є суб`єктом владних повноважень, а згідно частини третьої статті 572 КПК України оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади України, їх посадових чи службових осіб та відшкодування завданої шкоди здійснюється у порядку, передбаченому законами України, тому ефективним способом захисту прав позивача є звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Як зазначає апелянт, оскільки КПК України не регламентовано порядок та процедуру оскарження дій органів досудового розслідування, здійснених в процесі міжнародного співробітництва, якими завдано шкоди осіб, тому такий спір повинен вирішуватись за правилами КАС України.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, детективами Національного бюро здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000766 від 08.11.2017 за ознаками складу злочинів, передбачених частиною п`ятою ст. 191, частиною третьою ст. 209, частиною другою ст. 364 КК України, в межах якого досліджується факт зловживання своїм службовим становищем службовими особами державного підприємства «Завод «Електроважмаш» та компанії Ksanko s.r.o., які упродовж 2017-2018 років всупереч інтересам державного підприємства, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та іншої юридичної особи, протиправно відмовили литовським підприємствам UAB «Elektrenu energetikos remontas» та UAB «Baltijos tiekimas» у прямому постачанні запасних частин для капітального ремонту Круоніської ГАЕС по ринкових цінах.

Однак, оскільки ДП «Завод «Електроважмаш» указаний товар по заниженій ціні продавало пов`язаній компанії Ksanko s.r.o., яка в свою чергу реалізувала цей товар литовській компанії UAB «Elektrenu energetikos remontas» удвічі дорожче, тобто вже по ринковій ціні, внаслідок указаних протиправних дій державі в особі ДП «Завод «Електроважмаш» спричинено збитки на суму понад 600 тис. євро.

Як наслідок, у червні 2018 року Фінансовий аналітичний уряд Чеської Республіки отримав повідомлення від Національного антикорупційного бюро України про здійснення в Україні досудового розслідування щодо діяльності Державного підприємства «Завод «Електроважмаш», яке уклало із позивачем низку постачальних контрактів.

У повідомленні, серед іншого, йшлося про незаконність одержання позивачем грошових коштів від українського підприємства, а також стверджувалось про фіктивний характер його діяльності.

На підставі зазначеного повідомлення поліція Чеської Республіки 06.06.2018 порушила кримінальну справу № KRPA-207749-136/TC-2018-001491-FAU за ознаками легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

На думку позивача, з огляду на те, що Національним антикорупційним бюро України, протиправно направлено до правоохоронних органів Чеської Республіки повідомлення з недостовірною інформацією про причетність компанії Ksanko s.r.o. до вчинення кримінальних правопорушень у формі розкрадання та незаконного привласнення грошових коштів Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» в особливо великих розмірах, останній звернувся до суду з даним позовом.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач під час скерування до інших держав запитів про міжнародну правову допомогу, пов`язаних з досудовим розслідуванням злочинів, не здійснює публічно-владних управлінських функцій, відповідно, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України, тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу, згідно пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про оборонні закупівлі», крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років»;

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.

У той же час, при віднесенні спору до тієї чи іншої юрисдикції важливо враховувати, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, а участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

При цьому, норми КАС України регламентують порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначив, що у червні 2018 року Фінансовий аналітичний уряд Чеської Республіки отримав повідомлення від Національного антикорупційного бюро України про здійснення в Україні досудового розслідування щодо діяльності Державного підприємства «Завод «Електроважмаш», яке уклало із позивачем низку постачальних контрактів.

У повідомленні, серед іншого, йшлося про незаконність одержання позивачем грошових коштів від українського підприємства, а також стверджувалось про фіктивний характер його діяльності.

На підставі зазначеного повідомлення поліція Чеської Республіки 06.06.2018 порушила кримінальну справу № KRPA-207749-136/TC-2018-001491-FAU за ознаками легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

На переконання позивача, дії відповідача по направленню до правоохоронних органів Чеської Республіки компрометуючої інформації щодо компанії Ksanko s.r.o. суперечать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Крім того, позивач стверджує про відсутність у відповідача повноважень, передбачених Законом України «Про Національне антикорупційне бюро», надавати правоохоронним органам іноземної держави недостовірну інформацію щодо фізичних та юридичних осіб, які не є суб`єктами кримінальних розслідувань.

Відповідно до частини першої статті 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

У силу вимог п. 1 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогамистатті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

У відповідності до приписів частини першої ст. 306 Кримінального процесуального кодексу України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченимистаттями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленному КПК України порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК України спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

Відповідно, якщо спір виникає у зв`язку з протиправними, на переконання певної особи, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб органів досудового розслідування, вчинених або не вчинених останніми у рамках кримінального провадження, перевірка правомірності таких діянь з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року (справа № 826/2004/18) та від 18 листопада 2019 року у справі № 826/12608/17.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року у справі №826/12608/17 вказав, що оперативно-розшукова діяльність, так само як і досудове слідство, охоплюється сферою регулювання кримінального процесуального законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, детективами Національного бюро здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000766 від 08.11.2017 за ознаками складу злочинів, передбачених частини п`ятої ст. 191, частини третьої ст. 209, частини другої ст. 364 КК України, в межах якого досліджується факт зловживання своїм службовим становищем службовими особами державного підприємства «Завод «Електроважмаш» та компанії Ksanko s.r.o., які упродовж 2017-2018 років всупереч інтересам державного підприємства, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та іншої юридичної особи, протиправно відмовили литовським підприємствам UAB «Elektrenu energetikos remontas» та UAB «Baltijos tiekimas» у прямому постачанні запасних частин для капітального ремонту Круоніської ГАЕС по ринкових цінах.

Водночас, ДП «Завод «Електроважмаш» указаний товар по заниженій ціні продавало пов`язаній компанії Ksanko s.r.o., яка в свою чергу реалізувала цей товар литовській компанії UAB «Elektrenu energetikos remontas» удвічі дорожче, тобто вже по ринковій ціні, та внаслідок указаних протиправних дій державі в особі ДП «Завод «Електроважмаш» спричинено збитки на суму понад 600 тис. євро.

За змістом статті 542 Кримінального процесуального кодексу України міжнародне співробітництво під час кримінального провадження полягає у вжитті необхідних заходів з метою надання міжнародної правової допомоги шляхом вручення документів, виконання окремих процесуальних дій, видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, тимчасової передачі осіб, перейняття кримінального переслідування, передачі засуджених осіб та виконання вироків. Міжнародним договором України можуть бути передбачені інші, ніж у цьому Кодексі, форми співробітництва під час кримінального провадження.

Частиною третьою статті 545 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що Офіс Генерального прокурора та Міністерство юстиції України у триденний строк надсилають до Національного антикорупційного бюро України отримані (надані) у рамках надання міжнародної правової допомоги матеріали, які стосуються фінансових та корупційних кримінальних правопорушень, у вигляді довідки.

У свою чергу, між Урядом України та Урядом Чеської Республіки 30.06.1997 укладено Угоду про співробітництво у боротьбі з організованою злочинністю, тероризмом та незаконним обігом наркотичних засобів і психотропних речовин.

Статтею 3 вказаної Угоди передбачено, що у ході співробітництва відповідно до цієї Угоди обов`язковим є дотримання правових норм держави, до якої звертаються по допомогу. На прохання Договірної Сторони, що звертається по допомогу, можуть бути використані процесуальні норми запитуючої Договірної Сторони, якщо вони не суперечать правовим нормам держави, до якої звертаються по допомогу.

З метою координації діяльності при розкритті злочинів компетентні органи Договірних Сторін можуть відряджати своїх працівників на територію держави іншої Договірної Сторони.

Відповідно до статті 4 Угоди з метою охорони персональних даних про особу, які взаємно передаються, в межах співробітництва Договірних Сторін згідно з внутрішніми правовими нормами держав необхідно дотримуватися таких умов:

1) Договірна Сторона, яка отримала дані, може ними користуватися лише з метою та за умов, визначених Договірною Стороною, яка надала дані;

2) Договірна Сторона, яка отримала дані, на прохання Договірної Сторони, що їх надала, подає інформацію щодо застосування отриманих даних і результатів, яких досягнуто за їхньою допомогою,

3) дані можуть передаватися тільки компетентним органам.

Надання даних відомостей іншим органам можливе лише на підставі письмової згоди Договірної Сторони, яка надала ці дані;

4) Договірна Сторона, що надає дані, повинна дбати про їхню достовірність, а також про те, наскільки їхнє надання потрібне й доцільне. При цьому необхідно дотримуватись правових норм держави іншої Договірної Сторони, які можуть обмежувати надання даних. Якщо додатково буде визначено, що були надані недостовірні дані або дані, які не мали б надаватися, необхідно негайно повідомити про це Договірну Сторону, що ці дані отримала. Остання мусить недостовірні дані виправити або знищити, якщо йдеться про дані, що не мали б надаватися;

5) особі, щодо якої надійшли дані, буде на її вимогу надана інформація про передані дані, а також про заплановане їх використання за умови, що такі дії дозволені правовими нормами держави Договірної Сторони, яка надала відомості на вимогу особи, якої вони стосуються;

6) Договірна Сторона, що надає дані, повідомляє при їхній передачі іншій Договірній Стороні про строки знищення цих даних, визначені правовими нормами своєї держави. Незалежно від цих строків необхідно знищити дані про особу, якої вони стосуються, якщо вони вже не є потрібні. Необхідно поінформувати Договірну Сторону, що надала дані, про їхнє знищення та про його причини. У разі закінчення строку дії цієї Угоди необхідно всі одержані дані знищити;

7) Договірні Сторони повинні вести облік даних, що були передані, прийняті та знищені;

8) Договірні Сторони повинні ретельно оберігати дані від несанкціонованого доступу, необґрунтованих змін і розголошення.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що міжнародне співробітництво під час кримінального провадження полягає у вжитті необхідних заходів з метою надання міжнародної правової допомоги шляхом, зокрема, вручення документів, виконання окремих процесуальних дій.

Як свідчать матеріали справи, досудове слідство по кримінальному провадженню №0000766 на даний час триває, а тому скерування відповідачем до уповноважених осіб Чеської Республіки запитів про міжнародну правову допомогу узгоджується з наведеними вище нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.01.2019 по справі № 802/1335/17-а (провадження № 11-853апп18) зазначила, що з`ясування законності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, яке не припинено, судом адміністративної юрисдикції здатне призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті.

Така ситуація може негативно відбитися на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Встановлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у статті 22 КПК засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були би сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення з цих питань.

Слід також звернути увагу на те, що будь-яке обґрунтування при розгляді даних позовних вимог зводиться до надання оцінки діям слідчого, що виходить за межі повноважень суду адміністративної юрисдикції, визначені положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, а посилання лише на ту обставину, що оскільки приписами кримінального процесуального законодавства не врегульовано механізм оскарження дії/бездіяльності слідчого стороною, яка не є учасником кримінального провадження, не може легітимізувати розгляд нехарактерних адміністративній юстиції справ.

При цьому, слід відзначити, що згідно з частиною першою статті 572 Кримінального процесуального кодексу України особи, які вважають, що рішеннями, діями або бездіяльністю органів державної влади України, їх посадових чи службових осіб, вчинених у зв`язку з виконанням запиту про міжнародну правову допомогу, завдано шкоди їхнім правам, свободам чи інтересам, мають право оскаржити рішення, дії та бездіяльність до суду.

Таким чином, спірні правовідносини щодо скерування до інших держав запитів про міжнародну правову допомогу, пов`язаних з досудовим розслідуванням злочинів за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у даній справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Ksanko s.r.o. - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

Є.В. Чаку