Справа № 280/3290/22
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 серпня 2022 року Справа № 280/3290/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2022 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 не нарахування та невиплати процентної надбавки за вислугу років, індексації на грошове забезпечення, виплати компенсації на піднайом (найом) житла, виплати на оздоровлення ОСОБА_1 за період проходження військової служби;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

процентну надбавку до грошового забезпечення за вислугу років (більше 25 років служби) за період проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з 17.04.2019 по 19.01.2022;

індексацію на грошове забезпечення в період з 17.04.2019 по 19.01.2022 грошову компенсацію на піднайом житла в період обіймання посади військового комісара Бердянського об`єднаного міського військового комісаріату Запорізької області з 17.04.2019 по 13.05.2020;

грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік, піднайомну допомогу за 2019 та 2020 роки.

Крім того, просить стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Ухвалою суду від 25.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01.08.2022 у задоволенні клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 про зупинення розгляду справи відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , з 17.04.2019 по 19.01.2022 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що під час проходження служби, зі сторони ІНФОРМАЦІЯ_1 допущені певні порушення щодо виплати йому грошового забезпечення, а саме:

- у відповідності до витягу з наказу № 15 від 19.01.2022 року загальна вислуга років підполковника ОСОБА_2 у Збройних Силах станом на 19 січня 2022 року становить 30 років, 02 місяця, 22 дня, однак процентна надбавка до грошового забезпечення за вислугу років (більше 25 років служби) позивачу в період проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.04.2019 по 19.01.2022 не виплачувалась;

- в період з 17.04.2019 по 19.01.2022 індексація грошового забезпечення не проводилась;

- наказом КСВ ЗСУ № 130 від 17.04.2019 позивача було направлено до Бердянського об`єднаного міського військового комісаріату Запорізької де він у період часу з 17.04.2019 по 13.05.2020 виконував покладені на нього обов`язки військового комісара у м. Бердянську, у цей період позивач винаймав житло.

Крім того, позивач зазначає, що ним подавались рапорти на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік, виплати на піднайомну допомогу за 2019 та 2020 роки, однак грошові кошти не були нараховані та виплачені, відповіді на рапорти отримані не були.

01.02.2022 року позивачем було направлено до відповідача заяву про нарахування та виплату процентної надбавки до грошового забезпечення за вислугу років (більше 25 років служби) за весь період проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.04.2019 по 19.01.2022, індексацію на грошове забезпечення в період з 17.04.2019 по 19.01.2022, грошову компенсацію па піднайом (найом) житла в період обіймання посади військового комісара Бердянського об`єднаного міського військового комісаріату Запорізької області з 17.04.2019 по 13.05.2020, грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік, піднайомну допомогу за 2019 та 2020 роки.

Також адвокатом Полтавець Т.О. в інтересах ОСОБА_2 , 01.02.2022 року було направлено адвокатський запит в якому вона просила надати інформаційну довідку про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення у період проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.04.2019 по 18.01.2022 з деталізацією по кожному місяцю щодо розміру нарахованих та виплачених основних та додаткових (надбавки, доплати, підвищення, премії) видів грошового забезпечення. Надати належним чином завірені копії наказів винесених за результатами розгляду рапортів підполковника ОСОБА_2 : про отримання грошової компенсації про піднайом житла, від 06.10.2020 року про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік, від 06.10.2020 виплати на підйомної допомоги за 2019 та 2020 роки, від 06.10.2020 року про проведення перерахунку та виплату процентної надбавки до грошового забезпечення за вислугу років (більше 25 років служби). Також пропонувалось у досудовому порядку нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_3 грошові кошти у відповідності до його заяви від 01.02.2022

Відповідач листом від 16.03.2022 повідомив позивача, що у зв`язку із введення на території України воєнного стану документи та відомості вивезені із територіального центру для збереження. Відповідь на запит буде надана після стабілізації ситуації в України.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати процентної надбавки за вислугу років, індексації грошового забезпечення, виплати компенсації на піднайом (найом) житла, виплати на оздоровлення за період проходження військової служби звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати процентної надбавки за вислугу років та зобов`язання нарахувати та виплатити проценту надбавку до грошового забезпечення за вислугу років (більше 25 років служби) за період проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.04.2019 по 19.01.2022, суд зазначає наступне.

Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 розділу І Порядку № 260, до щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років.

Пунктом першим розділу IV Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасового займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням, в залежності від розміру вислуги років.

Відповідно до наказу військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату від 24.05.2019 №128 підполковник ОСОБА_1 прибув із військової частини НОМЕР_2 та 24.05.2022 прийняв посаду військового комісара Бердянського об`єднаного міського військового комісаріату Запорізької області.

Пунктом 7 розділу IV Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби, виплата надбавки за вислуги років здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної у грошовому атестаті.

Згідно грошового атестату серії ЗУ №397836 від 10.05.2019, виданого військовою частиною НОМЕР_2, підполковнику ОСОБА_1 була встановлена надбавка за вислугу років 45% (від 20 до 25 років). Таким чином, дана надбавка виплачувалась до кінця 2019 року, про що зазначається у довідці № ф/213 від 16.06.2022.

У відповідності до пункту 6 розділу IV Порядку № 260 для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовцям.

Таким чином, наказом військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату від 28.12.2019 № 264 було обчислено вислугу років військовослужбовців станом на 01 січня 2020 року та, зокрема, позивачу встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 50 % (що встановлюється у разі розміру вислуги років більше 25 років, згідно п.1 розділу IV Порядку № 260).

У зв`язку з зазначеним, позивачу у липні 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_1 було здійснено перерахунок надбавки за вислугу років, виходячи із розміру 50 % (за вислугу років більше 25 років), за період з 01 січня 2020 року по 25 травня 2020 року та здійснено відповідну доплату позивачеві, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю № 301.

Крім того, також у липні 2020 року позивачу було проведено додатковий перерахунок надбавки за вислугу років, виходячи із розміру 50 % (за вислугу років більше 25 років), за період з 26 травня 2020 року по 01 липня 2020 року та здійснено відповідну доплату позивачеві, що підтверджується довідкою № ф/214 від 16 червня 2022 року.

Судом також встановлено, що позивачу в період з 01.01.2021 по 19.01.2022 було виплачено надбавку за вислугу років, виходячи із розміру 50 % (за вислугу років більше 25 років), що підтверджується довідкою № ф/215 та №216 від 16 червня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 17.04.2019 по 19.01.2022, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011).

Відповідно до пункту другого статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням: щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, Інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (пункт третій статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ (дані - Закон №1282-ХІІ).

У статті 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

З наданого відповідачем розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу за період з 17.04.2019 по 19.01.2022 нараховувалася, що підтверджується довідками №№ф/213, ф/214, ф/215, ф/216 від 16.06.2022.

Суд звертає увагу, що в межах даної справи позивачем не оскаржується порядок нарахування індексації або власне розмір сум вказаних нарахувань, а все обґрунтування зводиться до твердження, що індексація грошового забезпечення у період з 17.04.2019 по 19.01.2022 відповідачем взагалі не здійснювалась.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення. Крім того не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період, оскільки як встановлено при розгляді даної справи в оскаржуваному періоді відповідачем здійснювалось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, доказів зворотнього позивачем до суду не надано.

Щодо виплати позивачу компенсації на піднайом житла, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Згідно з абз. 3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям, зокрема Збройних Сил, за піднайом (найом) ними жилих приміщень, яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, як, зокрема, особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, її територіальний орган, (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло (далі Порядок № 450).

У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Відповідно до п. 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку № 450.

Відповідно до п.1 Порядок № 450 визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень , зокрема військовослужбовцям Збройних Сил, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу).

Згідно з п. 2 Порядку № 450 особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку, грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує:

- у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року;

- в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази.

Відповідно до п. 4 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Суд зазначає, що позивач у спірний період з 17.04.2019 по 13.05.2020 до ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортом про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення не звертався, документів, визначених у пункті 5 Порядку не надавав, на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями не перебував. Протилежного позивачем не доведено, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 розділу XXIII Порядку № 260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі щомісячного грошового забезпечення.

У грошовому атестаті серії ЗУ №397836 від 10.05.2019, який виданий військовою частиною НОМЕР_2, зазначено, що грошову допомогу на оздоровлення підполковник ОСОБА_4 отримав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначена вимога є не обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо виплати позивачу підйомної допомоги за 2019 та 2020 роки, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 № 45 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги (далі - Порядок № 45).

Згідно абз. 1 та 2 п. 1 Порядку № 45, у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих. які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.

У відповідності до абз. 1 та 2 п. 2 Порядку № 45, право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду, виникає на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ.

У відповідності до абз. і п. 3 Порядку № 45, виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.

Судом встановлено, що позивачу було нараховано та виплачено підйомну допомогу у розмірі 18 073,23 грн. у 2019 році, після переведення позивача з військової частини НОМЕР_2 до Бердянського об`єднаного міського військового комісаріату Запорізької області, що підтверджується наказом військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату від 26.07.2019 № 175, розрахунком підйомної допомоги, розрахунком потреби в коштах для виплати підйомної допомоги від 06.09.2019, платіжним дорученням №3835 від 09.09.2019.

Позивачу також було нараховано та виплачено підйомну допомогу у розмірі 21 144,83 грн. у 2020 році, після переведення позивача з Бердянського об`єднаного міського військового комісаріату Запорізької області до військової частини НОМЕР_4 м. Запоріжжя, що підтверджується наказом військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату від 08.07.2020 № 153, розрахунком підйомної допомоги, розрахунком потреби в коштах для виплати підйомної допомоги №355, платіжною відомістю №355.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 20000,00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п.5 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіювання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем у позовній заяві не конкретизовано, яка саме моральна шкода була заподіяна позивачу, та не наведено обґрунтувань причинно-наслідкового зв`язку виникнення зазначеної шкоди та дії (бездіяльність) відповідача, що є обов`язковою умовою для встановлення обґрунтованості заявленої моральної шкоди.

Доказів настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем також не надано.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо компенсації моральної шкоди у сумі 20000,00 грн. задоволенню також не підлягає.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3)-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 01.08.2022.

Суддя О.В. Конишева