Справа № 160/7851/22
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2022 року Справа № 160/7851/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії, -
02 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області № 59 від 28.02.2022 року (з кадрових питань (особового складу)) в частині направлення старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області у розпорядження начальника Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з 28 лютого 2022 року;
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області №199 від 10.05.2022 року (з кадрових питань (особового складу)) згідно якого внесені зміни до параграфу 2 наказу начальника ГУ ДСНС України у Дніпропетровської області з кадрових питань (особового складу)) від 28 лютого 2022 року №59 стосовно, зокрема, старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , та викладено в наступній редакції: «Згідно з Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу ЗВІЛЬНИТИ ЗІ СЛУЖБИ цивільного захисту у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 12 (в інших випадках, передбачених законом);
- поновити ОСОБА_1 на посаді водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Г оловного управління ДСНС України у Дніпропетровській області з 28 лютого 2022 року;
- зобов`язати Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області видати наказ (розпорядження) про увільнення старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 з 28 лютого 2022 року від виконання обов`язків, передбачених контрактом від 27 квітня 2020 року №222/20 про проходження служби цивільного захисту, та збереження за ним місця роботи (служби), посади і середнього заробітку відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з контрактом про проходження служби цивільного захисту від 27 квітня 2020 року між Головним управлінням ДСНС України у Дніпропетровській області та ОСОБА_1 , останній до 03.03.2022 року в званні старшого сержанту служби цивільного захисту проходив службу в органах ДСНС на посаді водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області. З 03.03.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022, позивач був мобілізований для проходження військової служби під час особливого періоду, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 . Наразі позивач перебуває в лавах ВСУ на посаді командира відділення. 18.05.2022 року на поштову адресу позивача надійшов наказ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області №199 від 10.05.2022 року (з кадрових питань (особового складу), згідно з яким були внесені зміни до параграфу 2 наказу начальника ГУ ДСНС України у Дніпропетровської області з кадрових питань (особового складу) від 28 лютого 2022 року №59 стосовно, зокрема, старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , та наказ викладено в наступній редакції: «Згідно з Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу ЗВІЛЬНИТИ ЗІ СЛУЖБИ цивільного захисту у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 12 (в інших випадках, передбачених законом)». Відповідно до витягу з наказу ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області №59 від 28.02.2022 року та Контракту №222/20 від 27.04.2020 року про проходження позивачем служби цивільного захисту, відповідачем в одноособовому порядку 28.02.2022 року ухвалено рішення у вигляді наказу з кадрових питань (особового складу) про направлення позивача у розпорядження іншого органу державної влади. Позивач вважає, що накази Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області № 59 від 28.02.2022 року та №199 від 10.05.2022 року є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки, жодна норма чинного законодавства України не передбачає такої підстави для розірвання контракту та звільнення зі служби цивільного захисту як призов на військову службу по мобілізації під час особливого періоду. Крім того, винесення наказу про звільнення шляхом внесення змін до попередньо винесеного наказу про направлення у розпорядження взагалі не передбачено чинними нормами законодавства та грубо порушує порядок звільнення, визначений як загальними нормами КЗпП України, Кодексом цивільного захисту, так і спеціальними нормами Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593. На думку позивача, відповідач повинен був увільнити його від виконання трудових обов`язків відповідно до ст. 119 КЗпП, а не звільняти на підставі п. 12 ст. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу згідно з оскаржуваним наказом від 10.05.2022 №199.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
07.07.2022 року від відповідача до суду надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову та зазначив, що правовідносини між позивачем і відповідачем щодо прийняття, проходження та звільнення зі служби цивільного захисту врегульовано Кодексом цивільного захисту України від 02.10.2012 № 5403-VІ, а не Кодексом законів про працю України. Вказав, що позивач не був працівником, який прийнятий на роботу відповідно до КЗпП та працював на підставі трудового договору, він не був звільнений з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП і на якого повинні розповсюджуватись гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 119 КЗпП. З посиланням на норми Закону Українпи «Про військовий обов`язок і військову службу», зазначив, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. На думку відповідача, старший сержант служби цивільного захисту ОСОБА_1 у період проходження служби цивільного захисту не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а повинен виконувати обов`язки за посадою водій-хімік, передбачені штатом АРЗ СП Головного управління.
Зауважив, що 28.02.2022 року позивач звернувся до начальника Головного управління з рапортом про направлення його у розпорядження начальника Новокодацького РТЦК. Оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують призов та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджують призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, а саме, військовий квиток та довідку про призов військовозобов`язаного на військову службу, видану військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідку про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною, відповідачем подання позивачем рапорту від 28.02.2022 було розцінено як відмова старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 від залучення до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадою водій-хімік, передбаченою штатом воєнного часу АРЗ СП Головного управління, під час мобілізації Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, та задоволено його бажання (добровільне волевиявлення) стати військовослужбовцем. Також, повідомлення Новокодацького РТЦК та СП від 28.02.2022, в якому позивач не перебував на військовому обліку і який не має повноважень щодо його мобілізації, відповідачем розцінено як клопотання направити позивача для проходження служби до іншого органу державної влади.
Звернув увагу на те, що в повідомленні-повістці на відправку позивача відображено лише те, що начальник Новокодацького РТЦК наказує позивачу прибути 28.02.2022 за адресою Новокодацького РТЦК. Тобто, ще до отримання даної повістки на відправку позивачем зроблено ряд дій, які не можуть свідчити саме про призов під час мобілізації (самостійно звернувся до Новокодацького РТЦК, в якому не перебував на обліку щодо прийняття його на військову службу та пройшов медогляд, не повідомив про перебування на спеціальному обліку ДСНС, а начальник Новокодацького РТЦК видав ОСОБА_1 повістку на відправку до Новокодацького РТЦК). Отже, відповідач вважає, що позивач свідомо бажав перейти зі служби цивільного захисту на військову службу.
На підставі виданого позивачу військового квитка, позивача 03.03.2022 року було взято на військовий облік Новокодацьким РТЦК та СП та цією ж датою знято з військового обліку у зв`язку із зарахуванням з 03.03.2022 року у списки особового складу військової частини Центрального оперативного-територіального об`єднання Національної гвардії України та призначенням на посаду командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону (ВОС-100182П) згідно з наказом (по стройовій частині) від 03.03.2022 № 9, а тому, на думку відповідача, посилання позивача, що з 03.03.2022 року він перебуває в лавах ЗСУ, є безпідставним.
Також, відповідач зауважив, що громадяни України, які проходять військову службу та службу у військовому резерві Національної гвардії України, складають військову присягу на вірність Українському народу, при виконанні обов`язків служби носять військову форму одягу, їм довічно встановлюються законом військові звання. Згідно з Наказом Нацгвардії № 9, позивач має військове звання молодший сержант. Особливістю інституту присяги є те, що він об`єднує і поширюється на осіб, які перебувають на публічній службі, однак, працівники не відносяться до кола осіб, які проходять публічну службу. Отже, позивач, зокрема, не може перебувати під дією двох присяг: присяги служби цивільного захисту та військової присяги.
21.07.2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві. Також, зокрема, зазначено, що поняттям «працівник» в розумінні та трактуванні Кодексу цивільного захисту України охоплюються всі особи, які перебувають на державній службі цивільного захисту та з числа яких сформовані сили цивільного захисту. Відповідно до частини 5 статті 99 Кодексу цивільного захисту України, трудові відносини працівників органів управління та сил цивільного захисту регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). Позивач вважає, що спірні правовідносини пов`язані із вирішенням питання щодо звільнення позивача зі служби та мають характер трудових, вони регулюються в тому числі і нормами Кодексу законів про працю України.
Зауважено, що увільнення позивача від виконання обов`язків, передбачених контрактом №222/20, є тим правовим інструментом, який усуває колізію щодо статусу позивача, на яку посилається відповідач, оскільки на час проходження військової служби зупиняється і дія присяги, яка була дана при укладанні контракту з державою в особі ДСНС, і перебування у штаті, на посаді та у спеціальному званні як особи рядового складу служби цивільного захисту.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про залучення третьої особи по справі №160/7851/22.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 03.04.2017 позивач був взятий на військовий облік Дніпропетровським районним військовим комісаріатом, як переселенець, що підтверджується листом Дніпропетровського РВК від 04.04.2017 № 545. Також, взяття ОСОБА_1 на військовий облік підтверджується відміткою у військовому квитку Серії НОМЕР_2 .
26.04.2017 року між позивачем і ДСНС, в особі начальника Головного управління, було укладено Контракт № 712/17 про проходження служби цивільного захисту.
Після укладення з ОСОБА_1 . Контракту 26.04.2017 року видано наказ Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області № 196 (з кадрових питань (особового складу) тривалого зберігання) про прийняття його на службу цивільного захисту і призначення на посаду водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області відповідно до Положення про проходження служби № 593 та присвоєно спеціальне звання - сержант служби цивільного захисту.
Позивач був призначений на посаду, передбачену Штатом № 04/171 Аварійно- рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, затвердженого наказом ДСНС України від 03.04.2017р. № 192.
27.04.2017 ОСОБА_1 прийняв присягу служби цивільного захисту, відповідно до ст. 108 КЦЗ України.
Наказом Головного управління від 18.03.2020 року №93 на підставі нового Контракту № 222/20 від 24.02.2020 року старшему сержанту служби цивільного захисту ОСОБА_1 було продовжено строк служби цивільного захисту терміном на три роки на посаді водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області.
28.02.2022 року позивач звернувся до начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з рапортом про направлення його у розпорядження начальника Новокодацького РТЦК та СП на підставі повідомлення від 28.02.2022 року.
28.02.2022 року відповідачем видано наказ (з кадрових питань (особового складу)) №59, яким старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області направлено у розпорядження начальника Новокодацького РТЦК та СП з 28 лютого 2022 року. Також на виконання цього наказу позивачу під підпис видано військовий квиток про що зроблено запис на першому аркуші послужного списку та припис про необіхідність прибути у розпорядження начальника Новокодацького РТЦК та СП 28.02.2022 року.
Наказом від 03.03.2022 року № 9 команддира військової частини №3036 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) визначено: «Зарахувати в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення:
молодшого сержанта запасу ОСОБА_2 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 із Новокодацького РТЦК та СП міста Дніпро і призначити на посаду командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону (ВОС - 100182П), з « 03» березня 2022 року.
Уважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою « 03» березня 2022 року та встановити посадовий оклад у розмірі 3170 гривень 9 тарифним розрядом.
Згідно з наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовців Національної гвардії України та іншим особам», установити та виплачувати з « 03» березня 2022 року надбавку за особливості проходження служби в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Вислуга років на « 03» березня 2022 року становить: час служби в календарному обчисленні - 06 рік 11 місяців 00 днів. Підстава: рапорт сержанта ОСОБА_1 ».
Наказом Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області від 10.05.2022 року №199 (з кадрових питань (особового складу)) внесено зміни до параграфу 2 наказу начальника Головного управління ДСНС України у Дніпропетровської області (з кадрових питань (особового складу)) від 28 лютого 2022 року №59 стосовно старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , викладено в наступній редакції: «Згідно з Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу ЗВІЛЬНИТИ ЗІ СЛУЖБИ цивільного захисту у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 12 (в інших випадках, передбачених законом)…».
Як зазначив відповідач, рапорт про звільнення зі служби позивач написати відмовився.
Вважаючи звільнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області України протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок прийняття, проходження та звільнення зі служби цивільного захисту врегульовано Кодексом цивільного захисту України від 02.10.2012 № 5403-VI (далі - КЦЗ України).
Відповідно до ч. 1 ст. 101 КЦЗ України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 103 КЦЗ України передбачено, що з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту укладається контракт про проходження служби цивільного захисту.
Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 103 КЦЗ України, контракт щодо проходження служби цивільного захисту укладається з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту на строк від трьох до п`яти років.
Частиною 4 ст. 103 КЦЗ України вказано, що форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.
Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженепостановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі - Положення).
Відповідно до п. 3 Положення, особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.
Пунктом 45 Положення передбачено, що контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.
Положенням п. 173 Положення зазначено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу із служби цивільного захисту здійснюється у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) - якщо звільнені особи не досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", і за станом здоров`я придатні до військової служби.
Згідно з п. п. 9 п. 176 Положення, контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії.
Частинами 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) вказано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає у тому числі: проходження військової служби.
Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Частиною 1 ст. 15 Закону № 2232-XII передбачено, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Глава VII Закону № 2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації.
Так, ч. 1 та 2 ст. 39 Закону № 2232-XII зазначено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Однак згідно з частиною 1 та 2 ст. 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу`і «Про альтернативну (невійськову) службу", «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Частиною 3 ст. 119 КЗпП України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Отже, з наведених положень вбачається, що за громадянами, призваними на строкову військову службу, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності.
Як встановлено з витягу наказу про звільнення позивача із служби цивільного захисту від 10.05.2022 № 199, між позивачем та відповідачем укладався контракт про проходження служби цивільного захисту від 24.02.2020 року № 222/20.
При цьому, дія контракту припинена 28.02.2022 року, у зв`язку з призовом позивача на військову службу під час особливого періоду та на підставі Наказу від 10.05.2022 № 199, яким звільнено позивача з органів ДСНС України.
Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що з 03.03.2022 по теперішній час позивач проходить військову службу у військовій частині 3036, що підтверджується копію військового квитка позивача серії НОМЕР_1 .
Суд зазначає, що за всіма працівниками, призваними на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, де вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Отже, позивач призваний на строкову військову службу під час дії особливого періоду і гарантії, встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП України, власне і спрямовані (призначені) на те, щоб гарантувати, зокрема, права громадян на працю, які в цей складний для держави період повинні виконати (і виконують) свій конституційний обов`язок щодо військової служби з тим, щоб в умовах реальної загрози територіальній цілісності та національній безпеці країни надалі бути готовими до її захисту в лавах Збройних Сил України.
Стосовно посилань відповідача про те, що на позивача не поширюються гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України, суд зазначає, що позивач проходив службу цивільного захисту на контрактній основі, а проходження особою служби за контрактом є формою реалізації цією особою свого права на працю. Встановлені ч. 3 ст. 119 КЗпП України гарантії поширюються на всіх осіб, що призвані на військову службу на особливий період, проходять військову службу за контрактом, укладеним на особливий період, незалежно від попередньо займаної посади (місця роботи).
При цьому, зі змісту ч. 3 ст. 119 КЗпП України вбачається, що поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду контракту, а тільки умову, що такі гарантії надаються особі у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.
За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 (старший сержант служби цивільного захисту, водій-хімік відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області) з 03 березня 2022 року згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 був мобілізований для проходження військової служби під час особливого періоду, про що було повідомлено командира загону та надано повістку, суд вважає, що на позивача у повній мірі поширюються гарантії, встановлені статтею 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідач повинен був увільнити позивача від виконання трудових обов`язків відповідно до положень статті 119 КЗпП, а не звільняти на підставі п. 12 ст. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу згідно з наказом від 10.05.2022 року № 199.
Посилання відповідача на те, що позивач включений до складу військової частини Національної гвардії України, а не до складу ВСУ, що він не може одночасно бути зарахованим до складу НГУ та кадрів ДСНС, мати два статуси та перебувати під дією двох присяг, жодним чином не обґрунтовують та не доводять законність прийняття оскаржуваних наказів про звільнення позивача.
Отже, враховуючи перераховані гарантії, працівники, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняті на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення не підлягають звільненню на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України, а лише увільняються від виконання обов`язків, передбачених трудовим договором, що оформлюється відповідним наказом (розпорядженням) роботодавця.
Підставою для збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності є сам факт призову або прийняття працівника на військову службу за контрактом (який підтверджується наданими власнику або уповноваженому ним органу відповідними довідками, витягами з наказів, повістки, розпорядження, витяги із наказів про включення до особового складу військової частини тощо) під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувані накази відповідача про звільнення позивача не відповідають критеріям правомірності, є необґрунтованими та протиправними, такими, що підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді, з якої був звільнений з 28.02.2022 року.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача видати наказ (розпорядження) про увільнення старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 з 28 лютого 2022 року від виконання обов`язків, передбачених контрактом від 24.02.2020 року №222/20 про проходження служби цивільного захисту, та збереження за ним місця роботи (служби), посади і середнього заробітку відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 245 КАС України, передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).
Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.
Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З наведеного вище, суд приходить до висновку, що метою адміністративного судочинства є захист прав, свобод та охоронюваних законом інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а тому, вирішуючи спір по суті необхідно встановити наявність порушених прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені приписами чинного законодавства, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст. 245 КАС України та протиправність оскаржуваних рішень відповідача, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення даної вимоги, шляхом зобов`язання відповідача вирішити питання щодо видачі наказу (розпорядження) про увільнення старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 з 28 лютого 2022 року від виконання обов`язків, передбачених контрактом від 24.02.2020 року №222/20 про проходження служби цивільного захисту, та збереження за ним місця роботи (служби), посади і середнього заробітку відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до ст. 6 КАС України, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з вимогами ст. 78 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області № 59 від 28.02.2022 року.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області №199 від 10.05.2022 року.
Поновити ОСОБА_1 на посаді водія-хіміка відділення радіаційного, хімічного та біологічного захисту групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області з 28 лютого 2022 року.
Зобов`язати Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області вирішити питання щодо видачі наказу (розпорядження) про увільнення старшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 від виконання обов`язків, передбачених контрактом від 24.02.2020 року №222/20 про проходження служби цивільного захисту, та збереження за ним місця роботи (служби), посади і середнього заробітку відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, з 28 лютого 2022 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник