Справа № 640/31982/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні з 01 грудня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з грошового забезпечення, визначеного у довідці від 26 липня 2021 року № 2706;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплачувати пенсію в розмірі 70% з грошового забезпечення, визначеного в довідці від 26 липня 2021 року № 2706 без обмеження її максимальним розміром, станом на 19 грудня 2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з 01 грудня 2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні з 01 грудня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 (відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень Постанови Кабінету міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з грошового забезпечення визначеного у довідці від 26 липня 2021 року № 2706;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року у відповідності до вимог ст.ст. 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» МВС України від 26 липня 2021 року № 2706 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановлене ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», не поширюється на осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Під час розгляду і вирішення справи позивач просить врахувати рішення Конституційний Суд України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016.

Також позивач звернувся до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи копій судових рішень в якості практики вирішення подібних спорів Верховним Судом.

Відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року - змінити, виходячи із такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 06 листопада 2015 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідно до протоколу від 08 листопада 2015 року позивачу призначено пенсію в розмірі 5178 грн 66 коп.

На виконання п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провело перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2016 року. Після здійснення перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 був розрахований із складових грошового забезпечення в розмірах, установлених на січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» видало позивачу нову довідку від 26 липня 2021 року № 2607 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року.

ОСОБА_1 31 серпня 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідки від 26 липня 2021 року № 2607 та виплачувати її без обмеження максимальним розміром.

Відповідач листом від 24 вересня 2021 року № 25495-25722А-02/8-2600/21 повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії в порядку та на умовах, зазначених у заяві від 31 серпня 2021 року.

Не погоджуючись із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, що залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними п.п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до п. 5 і додатка 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45. Крім того рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у справі № 826/12704/18, що залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року, було також визнано протиправним та скасовано п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з 01 грудня 2019 року позивач має право на включення до грошового забезпечення для перерахунку пенсії додаткових виплат, які він отримував на час звільнення зі служби.

Водночас суд першої інстанції не знайшов підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати пенсію ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру, посилаючись на те, що вказані вимоги спрямовані на майбутнє.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання відповідача проводити виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо виплати пенсії без обмеження максимального розміру, колегія суддів враховує, що відповідні обмеження були запроваджені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набув чинності 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Одночасно п. 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» було, зокрема, викладено ч. 5 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в такій редакції «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

З прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» порядковий номер вказаної норми права було змінено з частини п`ятої на частину сьому.

Положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням деяких винятків) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, були предметом перевірки на відповідність вимогам Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, ч. 7 ст. 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас питання щодо відповідності Конституції України положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині визначення максимального розміру пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перед Конституційним Судом України не порушувалося та відповідна норма залишається чинною на цей час.

Вирішуючи спір за вказаних обставин, колегія суддів враховує висновки, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016. Визнаючи такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Конституційний Суд України нагадав, що вже неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України прийшов до висновку, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Колегія суддів наголошує на тому, що положення ст. 2 та п. 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (у частинах обмеження максимального розміру пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») мають спільний предмет правового регулювання, однаково врегульовують відповідні правовідносини та є нормами права одного і того ж нормативно-правового акту, проте одна з них визнана неконституційною, а інша залишається чинною внаслідок того, що не згадувалася у відповідному конституційному поданні Верховного Суду України.

Застосування відповідачем положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» по відношенню до осіб, яким призначено пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в умовах визнання неконституційними змін, що запроваджені п. 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», фактично суперечить висновкам, що викладені в рішенні Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, згідно з якими обмеження пенсії відповідним особам максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.

Вказаним рішенням Конституційного Суду України осіб, яким пенсія виплачується відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виключено з категорії пенсіонерів, до яких можуть застосовуватися обмеження максимального розміру пенсії, запроваджені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Такі висновки колегії суддів в цілому узгоджуються з правовою позицією щодо обмеження максимального розміру пенсії для осіб, звільнених з військової служби, що викладена в постановах Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 640/2500/18, від 10 вересня 2021 року у справі № 300/633/19, від 24 вересня 2021 року у справі № 370/2610/17.

Також у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 27 січня 2022 року у справі № 240/7087/20 та від 18 травня 2022 року у справі № 380/12337/20 зроблено висновок про те, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наявність у ОСОБА_1 права на перерахунок пенсії із грошового забезпечення, до якого включені й додаткові види такого забезпечення та права на виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром є визначальним для розгляду і вирішення цієї справи.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії з 01 грудня 2019 року виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» МВС України від 26 липня 2021 року № 2706, не врахував, що відмова у задоволенні вимоги про виплату нарахованої суми пенсії без обмеження її максимальним розміром, призводить до неповного захисту прав позивача.

Згідно з вказаною довідкою розмір грошового забезпечення, з якого належить обчислювати пенсію, становить 32853 грн 91 коп.

Відповідно до протоколу від 08 листопада 2015 року позивачу призначено пенсію в розмірі 70% грошового забезпечення.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність з 1 грудня 2019 року становить 1638 грн 00 коп.

Таким чином максимальний розмір пенсії, визначений з урахуванням положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», становить 16380 грн 00 коп та є меншим у порівнянні з розміром пенсії, обчисленим з розміру грошового забезпечення, вказаного у довідці від 26 липня 2021 року № 2706 - 22997 грн 74 коп (70% від 32853 грн 91 коп).

Між тим відповідач у відзиві на позовну заяву наполягає на застосуванні обмежень максимального розміру пенсії позивача десяти прожитковими мінімумами доходів для осіб, які втратили працездатність. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві наполягає на тому, що ОСОБА_1 призначено пенсію в 2015 році, тоді як рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 прийняте лише 20 грудня 2016 року, у зв`язку з чим не може змінювати порядок нарахування пенсії позивача.

Зазначені обставини вказують на те, що для повного відновлення права ОСОБА_1 на виплату пенсії у належному розмірі, за захистом якого він звернувся до суду з цим адміністративним позовом, відповідача належить зобов`язати проводити виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Відповідно до пп.пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини, в якій, серед іншого, зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп та при зверненні з апеляційною скаргою - у розмірі 1362 грн 00 коп.

Визначаючи розмір коштів, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів враховує, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог рішенням суду від 30 травня 2022 року на користь позивача вже було стягнуто судові витрати в розмірі 302 грн 66 коп.

Таким чином згідно з правилами розподілу судових витрат, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню кошти у розмірі 605 грн 34 коп (частина судового збору, сплаченого за подачу позову) та 1362 грн 00 коп (судовий збір, що підлягав сплати за подачу апеляційної скарги).

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року - змінити.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року - змінити, виклавши пункт третій його резолютивної частини в такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві

(ідентифікаційний код 42098368) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) з 01 грудня 2019 року у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» МВС України від 26 липня 2021 року № 2706 про розмір грошового забезпечення, урахуванням виплачених сум, без обмеження максимального розміру».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судові витрати на сплату судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 34 коп та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят два) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест