Справа № 380/20533/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/20533/21 пров. № А/857/6928/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №380/20533/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Мричко Н.І., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 16.02.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що для набуття права на призначення пенсії за вислугу років не є визначальним наявність саме календарної вислуги років. У позивача станом на день його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ та станом на день призначення йому пенсії по інвалідності було наявне право на призначення йому пенсії за вислугу років із зарахуванням на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого позивач проходив службу у підрозділах карного розшуку, у підрозділах кримінальної міліції у справах неповнолітніх у відповідних періодах, коли Постанова №393 була чинна в редакціях, які передбачали зарахування часу проходження служби на вказаних посадах у вказаних підрозділах до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, а також із зарахуванням на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції. При цьому, що в такому випадку вислуга років позивача для призначення йому пенсії станом на день його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ та станом на день призначення йому пенсії по інвалідності становить 23 роки 11 місяців 13 днів, що станом на день звільнення позивача, а саме станом на 03.09.2015, є достатньою для призначення пенсії позивачу за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 20.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.10.2021 №655 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 19.10.2020, здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених коштів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що календарна вислуга років позивача на день звільнення зі служби (03.09.2015) становила 18 років 08 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зарахування до вислуги років стажу роботи у пільговому обчисленні чинним законодавством не передбачено. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує.

Відповідно до Наказу Управління МВС України на Львівській залізниці від 28.08.2015 №59 о/с «По особовому складу» позивача, начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) з 03.09.2015 за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

У такому Наказі Управління МВС України на Львівській залізниці від 28.08.2015 №59 о/с «По особовому складу» зазначено, що на день звільнення вислуга позивача становила в календарному обчисленні 18 років 08 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні 23 роки 11 місяців 13 днів.

18.12.2018 Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи (Обласна МСЕК № 1) встановив позивачу третю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

З 04.12.2018 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 40 % відповідних сум грошового забезпечення, виходячи із суми грошового забезпечення, яке позивач отримував на останній займаній посаді начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей УМВС України на Львівській залізниці.

29.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, у якій просив призначити з 12.02.2018 пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням від 29.04.2021 відповідач відмовив у призначенні та перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з тим, що на день звільнення позивача зі служби, а саме станом на 03.09.2015, необхідною для призначення пенсії за вислугу років була вислуга років 22 календарних роки і більше, а вислуга років позивача на день звільнення зі служби у календарному обчисленні становила лише 18 років 08 місяців 11 днів.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №380/7856/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.04.2021 №289 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2021 та за результатами її розгляду прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у такому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 19.10.2021, в якій просив перевести його з 12.02.2018 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач прийняв рішення від 19.10.2021 №655 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 . Таке рішення обґрунтоване тим, що відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України №2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»- «д», «ж» статті 12 вказаного Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарні роки і більше. Вислуга позивача в календарному обчисленні становить 18 років 08 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні 23 роки 11 місяців 13 днів, а тому немає підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України № 2262.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що позивач має право на переведення та перерахунок пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ з дня звернення..

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у даній справі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначено положеннями Закону № 2262-ХІІ.

Згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, серед іншого: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Постанова № 393).

Суд встановив, що позивач з 11.06.1996 по 14.11.1997 позивач проходив службу в Збройних Силах.

Згідно з пунктом 1 Постанови №393 (у редакції, чинній станом на час проходження позивачем служби в Збройних Силах України) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Прикордонних військах, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України.

З 25.05.1998 по 22.05.2001 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера окремого взводу по забезпеченню громадського порядку УМВС України на Львівській залізниці.

Відповідно до пункту 1 Постанови №393 (у редакції, чинній станом на час проходження позивачем служби на вказаній посаді) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

З 22.05.2001 по 26.07.2011 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах: оперуповноваженого відділення карного розшуку лінійного відділу на ст. Львів УМВС України на Львівській залізниці (22.05.2001-14.02.2003), оперуповноваженого відділення боротьби з майновими злочинами та злочинами проти особистості відділу карного розшуку УМВС України на Львівській залізниці (14.02.2003-27.09.2004), оперуповноваженого відділення карного розшуку лінійного відділу на ст. Здолбунів УМВС України на Львівській залізниці (27.09.2004-18.06.2005), начальника сектору кримінальної міліції у справах неповнолітніх лінійного управління на Львівській залізниці (18.06.2005-01.11.2007), начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей лінійного управління на Львівській залізниці (01.11.2007-04.08.2009), начальника відділення кримінальної міліції у справах дітей УМВС України на Львівській залізниці (04.08.2009-26.07.2011).

У підпункті «в» пункту 3 Постанови №393 (у редакції, чинній у вказані вище періоди) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 такої Постанови, зараховувався на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця: час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ; час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах кримінальної міліції у справах неповнолітніх, кримінальної міліції у справах дітей, боротьби з незаконним обігом наркотиків та боротьби із злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, за переліком посад і умовами, що визначаються Міністерством внутрішніх справ.

З 26.07.2011 по 03.09.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах: начальника відділення кримінальної міліції у справах дітей УМВС України на Львівській залізниці (26.07.2011-26.07.2013), начальника сектору кримінальної міліції у справах дітей УМВС України на Львівській залізниці (26.07.2013-03.09.2015).

Відповідно до пункту 1 Постанови №393 (у редакції, чинній станом на час проходження позивачем служби на вказаних посадах) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

З 16.12.2014 по 16.01.2015 позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебуваючи безпосередньо на території проведення АТО м. Краматорськ Донецької області.

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови №393 (у редакції, чинній станом на час участі позивача в антитерористичній операції) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 вказаної постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Зважаючи на викладене, календарна вислуга років позивача станом на 03.09.2015 становила 18 років 08 місяців 11 днів, час служби в пільговому обчисленні 05 років 03 місяці 02 дні, що підтверджується розрахунком вислуги років на пенсію позивача.

Отже, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, в нього наявний відповідний пільговий стаж (23 роки 11 місяців 13 днів) відповідно до приписів Постанови №393 (служба у підрозділах карного розшуку, у підрозділах кримінальної міліції у справах неповнолітніх, кримінальної міліції у справах дітей, а також прийняття безпосередньої участі в антитерористичній операції).

Колегія суддів зазначає, що статтею 17 Закону України № 2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону України №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за вказаним законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом України № 2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, поліцейським. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-ХІІ частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, вважав за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17. Суд зазначив про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на переведення його на пенсію за вислугу років із зарахуванням на пільгових умовах часу проходження служби у підрозділах карного розшуку, у підрозділах кримінальної міліції у справах неповнолітніх, кримінальної міліції у справах дітей, а також прийняття безпосередньої участі в антитерористичній операції.

З огляду на наявність у позивача станом на день звільнення зі служби вислуги років у пільговому обчисленні більше ніж 22 роки, а саме 23 роки 11 місяців 13 днів, колегія суддів вважає, що рішення від 19.10.2021 № 655 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №380/20533/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький