Справа № 640/33452/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в місті Києві (далі - відповідач), у якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14 вересня 2020 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з огляду на те, що крайній строки сплати єдиного податку припав на вихідний день, то узгоджену суму грошового зобов`язання ним сплачено першого робочого дня після зазначеного вихідного дня, що узгоджується з нормами чинного законодавства.

Також, позивач просив врахувати, що під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом не враховано заперечення позивача, направлені ним відповідно до вимог і в строки, передбачені Податковим кодексом України.

Крім того, розрахунок штрафних санкцій до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення містить РНОКПП іншого платника податків, а не позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста києва від 21 лютого 2022 року адміністративний позов задоволеноповністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 14 вересня 2020 року №.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 30 липня 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі підпунктів 19-1.1.1, 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету єдиного податку за 2017 рік, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №15236/26-15-33-16-11/ від 30 липня 2020 року.

При перевірці використано заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 07 березня 2017 року, надані до ДПІ у Печерському районі Головного управління ДПС у місті Києві та дані АІС «Податковий блок».

Перевіркою встановлено порушення термінів сплати узгоджених сум грошового зобов`язання з єдиного податку, визначених пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України, а саме згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця №145638 від 03 листопада 2017 року на суму 22 606,62 грн. крайнім строком сплати зобов`язань було 19 листопада 2017 року, а фактична сплата такого зобов`язання відбулась 20 листопада 2017 року, тобто із затримкою сплати на 1 день.

10 вересня 2020 року позивачем надіслано податковому органу заперечення на акт перевірки.

Однак, 14 вересня 2020 року на підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача за затримку на 1 календарний день сплати грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 22 606,60 грн. застосовано штраф у розмірі 10 % в сумі 2 260,66 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення останнє рішенням Державної податкової служби України від 09 грудня 2020 року №34663/6/06 залишене без змін.

Незгода позивача із зазначеним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до баз даних податкового органу,, ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління ДПС у місті Києві як фізична особа-підприємець та у період з 01 квітня 2017 року по 08 травня 2019 року застосовував спрощену систему оподаткування 3 група, 5 % від обсягу доходу.

Так, позивачем подано декларацію платника за три квартали 2017 року №145638 від 03 листопада 2017 року, в якій визначена сума податкових зобов`язань, що підлягала сплаті до бюджету в розмірі 22 606,62 грн. з граничним терміном сплати 19 листопада 2017 року.

Як уже зазначалось вище, граничним терміном сплати податкових зобов`язань в розмірі 22 606,62 грн. за три квартали 2017 року було 19 листопада 2017 року, яке припало на вихідний день.

Наявними матеріалами справи та актом перевірки підтверджується, а відповідачем не заперечується, що сплата податкових зобов`язань у розмірі 22 606,62 грн. позивачем здійснена 20 листопада 2017 року, тобто першого наступного робочого дня.

Позиція податкового органу в межах спірних правовідносин зводиться до того, що граничні терміни сплати єдиного податку у 2017 році не переносилися, якщо останній день строку їх сплати припадає на вихідний або святковий день.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (тут і надалі Податковий кодекс України в редакції станом на дату існування спірних правовідносин).

Пунктом 4.3 статті 4 Податкового кодексу України визначено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Положеннями статті 31 Податкового кодексу України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Порядок нарахування та строки сплати єдиного податку врегульований статей 295 Податкового кодексу України.

Так, платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал (пункт 295.3 статті 295 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій (пункт 300.1 статті 300 Податкового кодексу України).

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем (пункт 49.20 статті 49 Податкового кодексу України).

Зазначена норма кореспондується з підпунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України, згідно з якою суми податку перераховуються до бюджету платниками єдиного податку протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації за місячний податковий період.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (пункт 126.1 статті 126 Податкового кодексу України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що Податковий кодекс України не містить застережень щодо строку сплати податку у разі якщо останній день строку його сплати припадає на вихідний або святковий день.

Водночас, в Європейській конвенції про обчислення строків (ETS N 76) від 16 травня 1972 року, підписаній державами - членами Ради Європи, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 визначено, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін "diesadquem" означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Згідно з пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Так, судом вбачається та відповідачем не заперечується, що суму податкового зобов`язання з єдиного податку за три квартали 2017 року в розмірі 22 606,62 грн. з граничним терміном сплати до 19 листопада 2017 року позивач сплатив 20 листопада 2017 року, оскільки останній день строку припав на вихідний день (19 листопада 2017 року - неділя).

З урахуванням наведеного в сукупності та взаємозв`язку вищенаведених норм чинного законодавства з фактичними обставинами справи, суд вважає безпідставними твердження податкового органу про допущення позивачем порушення правил сплати (перерахування) податку та, як наслідок, відсутність підстав для притягнення до відповідної відповідальності за це.

Аналогічна правова позиція щодо можливості сплати узгодженого податкового зобов`язання наступного робочого дня, що наступив за граничним днем сплати податку, що припав на вихідний або святковий день викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2019 року в справі №809/1577/17, від 07 серпня 2018 року в справі №804/7113/16.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до позивача штрафу та наявність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо посилання позивача про неврахування його заперечень на акт перевірки при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за результатами перевірки складено акт камеральної перевірки своєчасності сплати до бюджету єдиного податку №15236/26-15-05-07-01/ від 30 липня 2020 року, який вручено позивачу 31 серпня 2020 року.

Заперечення на акт перевірки позивачем подано 10 вересня 2020 року та надійшли вони до Головного управління ДПС у місті Києві 14 вересня 2020 року, тобто в день прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що листом від 23 вересня 2020 року №45517/ФОП/26-15-35-06-27 надіслано ОСОБА_1 рішення про результати розгляду заперечень на акт камеральної перевірки від 30 липня 2020 року за №15236/26-15-33-16-11/ НОМЕР_1 «Щодо своєчасності сплати до бюджету єдиного податку за 2017 рік», в якому міститься висновок, що притягнення до відповідальності ФОП ОСОБА_1 за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання по єдиному податку за три квартали 2017 року є правомірним та штрафні санкції по єдиному податку в сумі 2 260, 66 грн. підлягають застосуванню.

Тобто, матеріали справи свідчать, що подані позивачем заперечення на акт перевірки розглянуті у строк, визначений законодавством, однак доводи позивача як платника податків не взяті до уваги, що не є обов`язком контролюючого органу.

В частині тверджень позивача стосовно того, що розрахунок до спірного податкового повідомлення-рішення містить РНОКПП іншої особи, а не позивача, суд зазначає, що дійсно має місце описка (помилка), допущена з боку податкового органу, яка однак не впливає на розмір застосованих до позивача штрафних санкцій та існування спірних правовідносин. Відтак, доводи в даній частині суд не приймає до уваги, як такі, що на суть вирішення спору не впливають.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першо інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позиції позивача та наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Крім цього, відповідно до правил ст. 139 КАС України, У відповідності до п.п.2. п.3 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент звернення з апеляційною скаргою) ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на ухвалу суду в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У вищезазначеному адміністративному позові, який подано у грудні 2020 року заявлено одну вимогу майнового характеру.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору складає - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 01.01.2020 року становить 2102 грн.).

З урахуванням того, що сума сплати судового збору становить менше ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сума сплати судового збору не може бути меншою ніж 840,80 грн.

Загальна сума судового збору при подачі апеляційної скарги становить: 840,80 *150%= 1 261, 20 грн.

Згідно платіжного доручення, яке знаходиться в матеріалах справи №720 від 03.06.2022 року апелянтом сплачено суму судового збору, у розмірі 1 057, 20 грн.

На підставі зазначеного вище, загальна сума, що підлягає до стягненню з Головного управління Державної податкової служби в місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС до спеціального фонду Державного бюджету України, за подачу апеляційної скарги на рішення суду, становить - 204, 00 грн. = (1 261, 20 грн. - 1 057, 20 грн.).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року - без змін.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби в місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (адреса: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 204, 00 грн. (стягувач: Державна судова адміністрація України; отримувач: ГУК м.Києві у Печерс.р-ні/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача: UA1026007; код класифікації доходів бюджету: 22030101).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль