Справа № 620/16447/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову №142 від 25.10.2021 про накладення на неї стягнення, передбаченого частиною першою статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 135130,19 грн. за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною третьою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є не обгрунтованою та такою, що порушує її права.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову №142 від 25.10.2021 Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 стягнення, передбаченого частиною першою статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 135130,19 грн. за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною третьою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови поновлення прав у споживача не відбулось, тому така постанова є правомірною.

До того ж апелянт звертає увагу на те, що позивачем не була проведена експертиза неякісної продукції, відтак сума штрафу була визначена, виходячи з суми загальної вартості усіх товарних чеків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що у матеріалах справи відсутні докази щодо відмови споживачу ОСОБА_2 в реалізації її прав, що свідчить про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем, що здійснює свою господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1 .

31 серпня 2021 року посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, на підставі наказу від 31.08.2021 №3243-ОД та направлення (посвідчення) на проведення заходу від 31.08.2021 №2617, було проведено позапланову перевірку щодо дотримання позивачем вимог законодавства про захист прав споживачів.

За результатами перевірки було складено Акт №10-05.3/000198 від 31.08.2021, в якому зазначено про порушення позивачем частин третьої та четвертої статті 10, частини четвертої статті 17, п.1 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів», п.25, 28, 29 Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994 №313 (надалі - Акт перевірки).

25 жовтня 2021 року на підставі Акту перевірки, відповідачем винесено постанову №142 про накладення на позивача стягнення, передбаченого частиною першою статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 135130,19 грн. за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною третьою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Головним управлінням Держпродспоживслужби у Київській області не було здійснено розрахунку розміру штрафу в порядку та межах, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», тому оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 частини 10, частин 13 та 14 статті 4, частин 1 - 4 статті 5, частини 3 статті 6, частин 1 - 4 та 6 статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини 3 статті 22 цього Закону.

Так, у силу вимог частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є, в тому числі, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Тобто, чинним законодавством визначено виключні підстави, за наявності яких може проводитись позаплановий захід.

Як свідчать матеріали справи, на підставі наказу від 31.08.2021 №3243-ОД та направлення (посвідчення) на проведення заходу від 31.08.2021 №2617, було проведено позапланову перевірку щодо дотримання позивачем вимог законодавства про захист прав споживачів у зв`язку з надходження звернення гр. ОСОБА_2 , про що складено Акт №10-05.3/000198 від 31.08.2021.

Зі змісту вказаного Акту вбачається порушення позивачем частин третьої та четвертої статті 10, частини четвертої статті 17, пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів», п.25, 28, 29 Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994 №313.

Так, відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів врегульовує Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII (далі - Закон №1023-XII).

Згідно частини першої статті 8 Закону №1023-XII у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

При цьому, частина третя статті 10 Закону №1023-XII визначає, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Відповідно у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 1 частини першої статті 23 Закону №1023-XII).

З огляду на вказані норми, суб`єкт господарювання притягається до відповідальності саме за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 Закону №1023-XII.

Як свідчать матеріали справи, підставою для винесення осакаржуваної постанови слугував факт порушення позивачем прав споживача згідно частини третьої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, 17.10.2019 споживач ОСОБА_2 придбала у ФОП ОСОБА_1 металопластикові вікна на суму 13513,19 грн.

Однак, у період гарантійного терміну споживачкою було виявлено недоліки, що слугувало піставою для звернення споживача до продавця.

У своєму зверненні від 03.09.2020 споживач перерахувала виявлені нею недоліки придбаного товару, та просила провести експертизу придбаного товару.

У свою чергу, на вказану заяву позивачкою було направлено лист за адресою АДРЕСА_2 в якому остання просила надати доступ спеціалістам оглянути металопластикові конструкції за місцем їх встановлення (фактичного знаходженням) для фотографування (фіксації) недоліків, складання відповідного Акту про виявлені недоліки для подальшого направлення вказаних документів на завод-виробник, а також просила повідомити про час, протягом якого спеціалісти зможуть оглянути товар та скласти відповідні документи (а.с. 36, 37).

Однак, доказів того, що ОСОБА_2 направляла на адресу позивача відповідь на вказаний лист, матеріали справи не містять.

Вказані обставини свідчать про те, що споживач ОСОБА_2 не зверталась до позивача з вимогами, передбаченими частиною третьою статті 10 «Про захист прав споживачів», а на письмову вимогу від 03.09.2020 про проведення експертизи придбаного товару позивачем, на її адресу був надісланий їй лист, який споживач залишила без відповіді.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що згідно пункту 4 Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177 питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб`єкта господарювання. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб`єкта господарювання про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, листом №10-05.3/1123/П від 03.09.2021, отриманим позивачем 15.09.2021, відповідач проінформував, що 11.10.2021 з 10-00 до 12-00 год. за адресою АДРЕСА_3 буде розглядатись справа про накладення стягнення на підставі Акту перевірки від 31.08.2021, проте за станом здоров`я 11.10.2021 позивач не змогла потрапити на розгляд справи та надати свої пояснення.

При цьому, особі, до якої застосовується штраф в якості відповідальності за порушення законодавства про захист прав споживачів, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, правовий захист тощо.

Разом з тим, не зважаючи на викладені норми чинного законодавства, розгляд справи Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області фактично відбувся 25.10.2021 без повідомлення позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, чим було порушено її законні права та інтереси, позбавивши можливості надати докази та пояснення по справі.

У той же час, будь-які процедурні порушення, пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу, зокрема, між інтересами особи правопорушника, публічними інтересами, які проявляються у забезпеченні дотриманні суб`єктами господарювання у сфері державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Переглядаючи оскаржувану постанову, судом першої інстанції було відзначено, що у оскаржуваній постанові відповідачем неправильно було визначено розмір штрафу відповідно до п.1 частини першої статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів»

Так, санкція пункту 1 частини першої ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає накладання стягнення у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вказане, розмір штрафу повинен визначатись від вартості продукції, тобто у даному випадку - виходячи з цін, що діяли на час придбання металопластикових вікон.

Разом з тим, Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, приймаючи оскаржувану постанову, розрахувало штраф, виходячи із загальної суми товарних чеків, наданих заявником, тобто у сумі 13513,19 грн, у той час як споживач ОСОБА_2 , окрім металопластикових вікон, також сплачувала вартість послуг з доставки та монтажу металопластикових вікон на загальну суму 1650 грн.

Вказане свідчить про хибність розрахунку розміру штрафу, проведеного Головним управлінням Держпродспоживслужби у Київській області.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

Є.В. Чаку