Справа № 420/8894/22
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8894/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (вул.Городецького,13, м.Київ, 01001) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України і за результатом якого позивач просить:

визнати протиправною бездiяльнiсть Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка виразилася у не розгляді у встановлений законодавством місячний строк звернення ОСОБА_1 від 17 травня 2022 року про зняття арештів, накладених постановою про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 (постанова від 22.07.2020 року), на корпоративні права ОСОБА_1 (постанова від 22.07.2020 року), на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 (постанова від 10.10.2019 року) та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, та у незняті указаних арештів і невиключені відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників;

зобов`язати Вiддiл примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України:

- зняти (скасувати) арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 постановою старшого державного виконавця Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 10 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №60270421, реєстраційний номер обтяження 37429370;

- зняти (скасувати) арешт, накладений на кошти ОСОБА_1 постановою старшого державного виконавця Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 22.07.2020 року у виконавчому провадженні №60270421;

- зняти (скасувати) арешт, накладений на корпоративні права ОСОБА_1 постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 22.07.2020 року у виконавчому провадженні №60270421;

зобов`язати Вiддiл примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у виконавчому провадженні № 60270421.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Відповідача з вимогою зняти арешти, накладенi пiд час здійснення виконавчого провадження №60270421 постановами старшого державного виконавця Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни на кошти ОСОБА_1 (постанова від 22.07.2020 року), на корпоративні права ОСОБА_1 (постанова від 22.07.2020 року), на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1. (постанова від 10.10.2019 року). Також ОСОБА_1 просила виключити відомості щодо неї з Єдиного реєстру боржників. Проте відповідачем відповідь позивачу не надано та зазначені арешти не знято, що і стало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 04.07.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що ним надано відповідь на заяву позивача, проте накладені арешти на майно боржника-позивача не знято відповідно до норм чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територiального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В. від 12 травня 2016 року було відкрито виконавче провадження №51069714 з виконання виконавчого документу - виконавчого напису №3913, виданого 10 грудня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. про звернення стягнення на iння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А2» житловою площею 94,2 кв.м., загальною площею 373,9 кв.м., генераторної літ. «В», гаражу літ. «Б», огородження №1,2 та розташоване на земельнiй ділянці площею 595 кв.м., що належіть ОСОБА_1 , та на земельну дiлянку загальною площею 595 кв.м., кадастровий номер :21:033:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будiвель, що належiть на прав приватної власності ОСОБА_1 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищезазначених домоволодіння земельної ділянки, тa задовольнити вимоги стягувача ЗАТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ТРАСТ КАПІТАЛ» на загальну суму заборгованості 890088,41 доларів США та 220271,65 грн.

19 травня 2016 року старший державний виконавець вiддiлу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В. винесла постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 89008,84 доларів США та 22027,16 грн. Указана постанова була винесена в рамках виконавчого провадження №51069714.

07 жовтня 2019 року постановою головного державного виконавця Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою Іваном Миколайовичем виконавче провадження №51069714 3 примусового виконання виконавчого документу-виконавчого напису №3913, виданого 10 грудня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. про звернення стягнення на доння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А2» житловою площею 94,2 кв.м., загальною площею 373,9 кв.м., генераторної літ. «В», гаражу літ. «Б», огородження №1,2 та розташоване на земельній ділянці площею 595 кв.м., що належiть ОСОБА_1 , та на земельну ділянку загальною площею 595 кв.м., кадастровий номер :21:033:0008, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належiть на прав приватної власності ОСОБА_1 , за рахунок коштів, отриманих від реалiзацiї вищезазначених домоволодіння та земельної ділянки, задовольнити вимоги стягувача ЗАТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ТРАСТ-КАПІТАЛ» на загальну суму заборгованості 890088,41 доларів США та 220271,65 грн., було закiнчено вiдповiдно до п. 15 частини 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою старшого державного виконавця Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мiнiстерства юстиції України Башiлова Валентина Олександровича від 10 жовтня 2019 року було відкрите виконавче провадження №60270421 про примусове виконання постанови ВПВР ДДВС МЮУ №51069714 від 19 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 89008,84 доларів США та 22027,16 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження №60270421 постановами старшого державного виконавця Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни було накладено арешт на кошти ОСОБА_1 (постанова від 22.07.2020 року), на рі права ОСОБА_1 (постанова від 22.07.2020 року), на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1. (постанова від 10.10.2019 року).

Відомості про ОСОБА_1 як про боржника було внесено до Єдиного реєстру боржників.

21 жовтня 2020 року постановою старшого державного виконавця Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни виконавчий документ, а саме: постанова ВПВР ДДВС МЮУ у виконавчому провадженні №51069714 від 19.05.2016 року, повернута стягувачу без виконання на підставі п. 2 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

17 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Відповідача з вимогою зняти арешти, накладенi пiд час здiйснення виконавчого провадження №60270421 постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мiнiстерства юстиції України Григорян Олени Грайровни на кошти ОСОБА_1 (постанова від 22.07.2020 року), на корпоративні права ОСОБА_1 (постанова від 22.07.2020 року), на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1. (постанова від 10.10.2019 року).

Також ОСОБА_1 просила виключити відомості щодо неї з Єдиного реєстру боржників.

За результатами розгляду листа ОСОБА_1 відповідачем 24.05.2022 надано змістовну вiдповiдь за № 39148/Я-12380/20.1, яка підписана Електронним цифровим підписом керівника та направлена 25.05.2022 на електронну адресу Позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким зокрема зазначено, що підстави для зняття арештів з майна боржника відсутні.

Позивач вважає, що незняття арешту порушує її майнові права, звернулась до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

У силу ч.ч.1 та 2 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Так, приписами абз.2 ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У свою чергу, процедура накладення арешту на майно боржника врегульована ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приписами ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Також, приписами ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, а також у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п.1,3,11 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №137/1649/17 зазначено, що «згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г сказано, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17 зазначено, що «у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі».

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09.

Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу. Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

Зазначена норма необхідна для забезпечення прав стягувача, у разі його повторного пред`явлення виконавчого документу протягом строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, виконавець, який виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, або інша посадова особа державної виконавчої служби вже позбавлені права вчиняти будь-які виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання та за обставин, коли стягувачем виконавчий лист повторно не пред`являвся, а при зверненні до суду боржником не порушувалося питання щодо визнання незаконними або скасування постанов державного виконавця.

Відтак, при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №60270421 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у старшого державного виконавця Вiддiлу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були відсутні законодавчо мотивовані підстави для зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 та виключення її з Єдиного реєстру боржників.

З огляду на викладене позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

13.07.2022р. до суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в якій відповідач просить позовну заяву ОСОБА_1 до вiддiлу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

В обґрунтування зазначеної заяви зазначено, що статтею 287 КАС України регулюються особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, частиною другою зазначеної статті встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, беручи до уваги вищевикладене та враховуючи той факт, що про вiдповiдь відповідача від 24.05.2022 позивач був обізнаний з 25.05.2022 відповідно вбачається, що останній пропустив 10-ти денний строк для звернення із позовною заявою до суду, оскільки позовна заява датована 29.06.2022.

В даному випадку позовна заява пред`явлена до суду з порушеним строком у 24 днi з дня коли особа дізналася про порушення її прав.

Розглянувши зазначене клопотання суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №851 «Деякі питання використання доменних імен державними органами в українському сегменті Інтернету» встановлено, що власні доменні імена міністерств, центральних органів виконавчої влади тa їх територіальних органів, а також місцевих державних адмiнiстрацiй мають бути зареєстровані у домені GOV.UA тa, y paзi потреби, у домені .УКР.

Зареєстрований у таких доменах електронний ресурс обов`язково вноситься до Національного реєстру електронних інформаційних ресурсів. Для реєстрації доменного імені у відповідному домені слід використовувати латиницю чи кирилицю, а саме словосполучення мас відповідати офіційному найменуванню органу (повному, скороченому або абревіатурі).

Доменні імена також мають використовуватись для формування електронних адрес реєстранта, а офіційне листування, що здійснюється посадовими особами, мас відбуватись виключно з цих електронних скриньок.

Так, на офіційному сайті Міністерства юстиції вказані електронні адреси callcentre @minjust.gov.ua, . Тобто для формування електронних адрес співробітників Міністерства юстиції України в будь-якому випадку використовується розширення minjust.gov.ua.

Проте, як вбачається з наданих відповідачем скріншотів, лист-відповідь відповідача останнім було направлено позивачу з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_3

Крім того, статтею 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у виглядi електронних даних, включаючи обов`язкові реквiзити документа. Склад тa порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі статтями 6, 7 Закону України "Про електроннi документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквiзитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до статті 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника та отримувача повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 року у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 року у справі № 922/1151/18, вiд 28.12.2019 року у справі № 922/788/19, від 15.04.2021 року у справі № 910/8554/20, вiд 05.08.2021 року у справі № 903/972/20.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем не надано належних доказів отримання позивачем відповіді позивачем на його запит.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про клопотання про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (вул.Городецького,13, м.Київ, 01001) про залишення адміністративного позову без розгляду - відмовити.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (вул.Городецького,13, м.Київ, 01001) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.