Справа № 360/1634/22
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2022-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 липня 2022 року Справа № 360/1634/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2022 №1/29 про відмову ОСОБА_1 в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало до видачі станом на 09.11.2021;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало до видачі станом на 09.11.2021;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 09.11.2021 та виплати ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 09.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 27.10.2021 по 09.11.2021 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1.

09.11.2021 його було звільнено з військової служби. Проте при звільненні відповідачем протиправно не проведено розрахунок щодо нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

23.11.2021 ним було надіслано заяву до відповідача з проханням надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.

У відповідь на заяву відповідачем було проігноровано вимогу щодо надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Позивач вважає рішення відповідача щодо ненадання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі та невиплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно протиправним, а тому звернувся до суду за захистом порушених прав.

При цьому, щодо строку звернення до суду позивач, з посиланням на правову позицію Верховного Суду від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18, вважає що він складає 6 місяців з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, на його думку, строк звернення до суду не пропущений.

Перевіривши матеріали позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без руху, з огляду на наступне.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже військова служба є публічною службою.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд зауважує, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, у зв`язку із невиплатою відповідачем компенсації вартості за неотримане речове майно позивачу.

Статтею 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) передбачено право військовослужбовців на отримання за рахунок держави речового майна.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України (абзац другий пункту 1 статті 9-1 Закону №2011-XII).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178) грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

З наведеного слідує, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі.

Речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними служби. Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №802/1677/16-а, грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягало видачі під час проходження військової служби, не є грошовим забезпеченням військовослужбовця (чи його складовою).

Відповідно до актуальної правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, виходячи з правової природи грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду у спорах такої категорії є місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Така ж позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №380/6442/20, у якій, зокрема, наголошено, що строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України.

Тобто, у цій категорії справ, законодавець визнав, що строк в один місяць є достатнім для звернення до суду за захистом свої прав, якщо особа вважає, що під час її прийняття на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушено її права, свободи чи законні інтереси.

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2021 №325, позивач був звільнений з військової служби та з 09.11.2021 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Виплата грошової компенсації за неотримане речове майно даним наказом передбачена не була.

Оскільки саме на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу, з ним повинні бути проведені всі належні розрахунку, в тому числі і грошова компенсація за неотримане речове майно, тому саме з дати виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у нього розпочинається місячний строк звернення до суду.

У такому разі останнім днем звернення до суду є 09.12.2021.

Разом з цим, до суду з даним адміністративним позовом позивач звернувся лише 25.07.2022, що свідчить про пропуск встановленого законом строку для звернення до суду.

Суд вважає неприйнятним посилання позивача на постанову Верховного Суду від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18 щодо застосування шестимісячного строку звернення до суду, оскільки правові позиції Верховного Суду є змінними у часі, а застосуванню підлягає остання з них. Оскільки Верховний Суд змінив свою правову позицію щодо строку звернення по даній категорії справ з шестимісячного на місячний, тому саме цю позицію суд застосовує наразі.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи те, що позивачем пропущено строк звернення до суду і ним не подано заяву про поновлення строку разом з позовом, тому наявні підстави для залишення позову без руху.

Суд акцентує увагу позивача на те, що відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що позовні вимоги також заявлені з приводу визнання протиправним рішення військової частини від 22.01.2022 №1/29 про відмову ОСОБА_1 в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало до видачі станом на 09.11.2021.

Натомість в додатках до позову міститься відповідь військової частини від 22.01.2022 №1/29, в якій відповідач повідомив позивача лише щодо надання розрахунку календарної та пільгової вислуги, а також надав витяги з наказів про зарахування до військової частини та виключення зі списків.

Жодних аргументів щодо відмови позивачу у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно та відмови у видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, відповідь не містить.

За приписами частини сьомої статті 161 КАС України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним додається також оригінал або копія оспорюваного акта, а у разі відсутності акта у позивача - клопотання про його витребування.

Таким чином, оскільки позивач заявляє вимоги саме про визнання протиправним рішення військової частини про відмову ОСОБА_1 в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало до видачі станом на 09.11.2021, тому саме цей індивідуальний акт позивачу слід надати суду, а у разі відсутності акта - клопотання про його витребування.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що в тому випадку, коли військова частина взагалі не приймала рішення відносно заявленого в заяві питання, в такому разі позивач має право оскаржити бездіяльність відповідача, у зв`язку з чим зміст, обґрунтування та вимоги позову необхідно привести у відповідність.

Згідно частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку про залишення позову без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків протягом десяти календарних днів з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання суду через підсистему "Електронний суд":

- позовної заяви, яка повністю узгоджується з вимогами частини п`ятої, статті 160 та частини сьомої статті 161 КАС України;

- клопотання про поновлення строку звернення до суду з викладом підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів, що підтвердять поважність причин такого пропуску, починаючи з 09.12.2021 до дня подачі позову до суду.

У разі не виконання вимог ухвали суду, позовна заява підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяН.М. Басова