Справа № 280/7746/21
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 липня 2022 року

м. Київ

справа № 280/7746/21

адміністративне провадження № К/990/17565/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі №280/7746/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна судова адміністрація України, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправним і скасувати наказ начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » №71-ОС від 02 серпня 2021 року;

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області щодо ненарахування і невиплати позивачеві доплати до посадового окладу та зобов`язати донарахувати і виплатити належну йому щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, за період з 02 серпня 2021 року до дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02 серпня 2021 року за №71-ос "Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 "

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 доплати до посадового окладу та зобов`язано донарахувати і виплатити належну ОСОБА_2 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, за період з 02 серпня 2021 року по 06 грудня 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2022 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року скасовано в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області донарахувати і виплатити ОСОБА_1 належну йому щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу за період з 02 серпня 2021 року до дня набрання рішенням суду по цій справі законної сили, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів.

08 липня 2022 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області засобами поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2022 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

У касаційній скарзі відповідач підставами касаційного оскарження вказує пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження є неврахування судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови висновку Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а в частині наявності підстав для застосування до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 та частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Дослідивши зміст постанови Верховного Суду 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а встановлено, що Суд не висловлював правових позицій, а направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції через встановлення обставин, що мають істотне значення для цієї справи, які дали б змогу зрозуміти суть проблеми у застосуванні нормативних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII. Тому остаточного рішення судом касаційної інстанції у наведеній скаржником справі не приймалося.

Тому аргументи скаржника про наявність підстав для оскарження судових рішень у цій справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з посиланням на судове рішення у справі № 120/1655/21-а відхиляються Верховним Судом.

Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, то Суд зазначає, що вказана норма є відсильною та обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний підпункт та частину статті 353 КАС України. Водночас касаційна скарга не містить посилань на відповідний підпункт частин другої, третьої статті 353 КАС України та належних обґрунтувань таких посилань.

Інші доводи та аргументи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі №280/7746/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна судова адміністрація України, про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, у спосіб їх надсилання до суду.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур