Справа № 160/8060/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2022 року Справа № 160/8060/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Калугіної Н.Є., розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Виконавчого комітету Дніпровської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
-визнати незаконною та скасувати постанову від 23.05.2022 №47719936.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено розгляд і вирішення справи здійснювати одноособовим складом суду в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Запропоновано відповідачу у разі невизнання адміністративного позову подати до суду відзив на позов разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення (в разі неможливості їх подання - зазначити докази, які не можуть бути подані разом з відзивом із зазначенням причин їх неподання) та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, відповідно до вимог ст. 162 КАС України за два дні до судового засідання.
Витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), у термін, що встановлений для подачі відзиву на позовну заяву, засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №47719936.
Запропоновано третій особі подати до суду пояснення до позову або відзиву, у разі його подання відповідачем, дотримуючись вимог ст.ст. 162, 165 КАС України, за два дні до судового засідання.
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 представником відповідача надано до суду засвідчені належним чином матеріали виконавчого провадження №47719936.
Також відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого зазначив, що заявлені Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради позовні вимоги є безпідставними, оскільки оскаржувана постанова прийнята відповідачем в межах та на підставі наданих повноважень.
Третя особа, право надання пояснень до позову або відзиву, у визначений судом термін, не скористалась.
Представники позивача та відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у судове засідання, що призначене на 28.07.2022 об 11:00, не прибули, були повідомлені своєчасно та належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.
Згідно положень статті 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 у справі № 2-2163/11 позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , до Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради задоволені частково, визнано бездіяльність Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради щодо відселення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1 , що розташований в небезпечно-зсувній зоні, та не забезпечення їх житлом неправомірною; зобов`язано виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надати ОСОБА_2 замість будинку АДРЕСА_1 , що розташований в небезпечно зсувній зоні, окрему благоустроєну квартиру в межах м.Дніпропетровська, яка має відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам, складатися з того числа кімнат та за розміром, не меншим, ніж зазначений будинок, однак в межах норми житлової площі; зобов`язано виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надати Стороні ОСОБА_7 інше благоустроєне жиле приміщення в межах м.Дніпропетровська, яке має відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам і відповідати вимогам ст.50 ЖК України, за розміром, не меншим, ніж вона займала в будинку АДРЕСА_1 , однак в межах норми житлової площі; зобов`язано виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 2010 року народження, інше благоустроєне жиле приміщення в межах м.Дніпропетровська, яке має відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам і відповідати вимогам ст.50 ЖК України, за розміром, не меншим, ніж вони займали в будинку АДРЕСА_1 , однак в межах норми житлової площі; зобов`язано виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради надати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 2010 року народження, інше благоустроєне жиле приміщення в межах м.Дніпропетровська, яке має відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам і відповідати вимогам ст.50 ЖК України, за розміром, не меншим, ніж вона займала в будинку АДРЕСА_1 , однак в межах норми житлової площі; відмовлено ОСОБА_2 , Стороні ОСОБА_7 , Стороні ОСОБА_8 , Стороні Олені Сергіївні в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 у задоволенні решти позовних вимог про зобов`язання виконати певні дії; відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за відчужуване нерухоме майно.

У зв`язку з набранням законної сили рішенням у справі №2-2163/11 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист про зобов`язання виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради надати Стороні ОСОБА_7 інше благоустроєне жиле приміщення в межах м. Дніпропетровська, яке має відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам і відповідати вимогам ст.50 ЖК України, за розміром, не меншим, ніж вона займала в будинку АДРЕСА_1 , однак в межах норми житлової площі.

На підставі заяви стягувача, 03.06.2015 державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47719936.

Даною постановою боржника проінформовано про необхідність виконання рішення у строк до 10.06.2015.

Копія постанови із супровідним листом №02.1-4/9515 від 03.06.2015 була отримана боржником.

Листом від 24.07.2015 №12/3-655 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з проханням відкласти вчинення виконавчих дій з виконання наказів у виконавчому проваджені до оформлення Дніпропетровською міською радою відповідних рішень по справам, оскільки міська рада, відповідно до ст. 19 Регламенту проводить свою роботу сесійно. Сесії Дніпропетровської міської ради є чергові та позачергові, сесія складається з пленарних засідань міської ради, а також засідань постійних профільних комісій. Сесія міської ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань різного напрямку питань - не рідше ніж один раз на місяць. Розпорядження міського голови про скликання чергової сесії із зазначенням основних питань, які вносять на розгляд ради, місця і часу проведення доводиться до відома депутатів і населення міста не пізніше як за 10 днів до її відкриття. У виняткових випадках - не пізніше як за день до сесії. Відповідно до ст. 32 Регламенту, усі проекти рішень міської ради в обов`язковому порядку попередньо розглядаються виконавчим комітетом міської ради, усіма постійними комісіями міської ради, а також можуть попередньо розглядатися депутатськими групами і депутатськими фракціями в порядку, встановленому цим Регламентом. Згідно з Регламентом Дніпропетровської міської ради від 24.11.2010 №2/2, всі проекти рішень, що готуються до розгляду міської ради оприлюднюються не пізніше як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Постановою державного виконавця від 28.07.2015 відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання до 10.08.2015.

Вимогами державного виконавця від 12.08.2015, від 06.11.2015 останній просив боржника невідкладно вжити заходи щодо виконання рішення суду.

Повідомленням державного виконавця від 06.11.2015 стягувачу запропоновано затвердити мирову угоду на стадії виконання рішення.

Вимогою державного виконавця від 19.01.2016 останній просив боржника невідкладно вжити заходи щодо виконання рішення суду.

У зв`язку з направленням до суду заяви про роз`яснення судового рішення, державним виконавцем прийнято постанову від 24.03.2016, якою зупинено виконавче провадження до розгляду справи по суті.

Постановою державного виконавця від 14.02.2017 здійснено заміну сторони виконавчого провадження №47719936, зазначивши вірну назву боржника Виконавчий комітет Дніпровської міської ради.

Вимогами державного виконавця від 15.02.2017, від 27.06.2017 останній просив боржника невідкладно вжити заходи щодо виконання рішення суду.

Листом від 05.07.2017 позивач повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що програмою «Муніципальне житло м. Дніпра» на 2016 - 2020 роки, затвердженою рішенням міської ради від 20.10.2016 №5/15, передбачено створення житлового фонду для забезпечення потреб членів територіальної громади м. Дніпра, підтримання його функціонування та використання як у короткостроковій, так і довгостроковій перспективі у рамках і на умовах Програми. Ураховуючи вищезазначене, після придбання житла за цією Програмою буде розглянуто питання щодо надання жилої площі Стороні ОСОБА_7 для відселення її з аварійного будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2017 змінено спосіб і порядок виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 у справі № 2-2163/11.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.10.2017 відкрито апеляційне провадження за апеляційною. Скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2017.

Вимогою державного виконавця від 03.11.2017 останній просив боржника невідкладно вжити заходи щодо виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця від 13.11.2017 поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу №2-2163/11.

Постановою державного виконавця від 13.11.2017 відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання до 24.11.2017.

Постановою державного виконавця від 28.11.2017 відкладено провадження виконавчих дій з примусового виконання до 12.12.2017.

Вимогою державного виконавця від 11.04.2018 останній просив боржника невідкладно вжити заходи щодо виконання рішення суду.

Листом від 24.04.2018 позивач повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що для участі у Програмі «Муніципальне житло м. Дніпра на 2016 - 2020 роки», затвердженої рішенням міської ради від 20.10.2016 №5/15 зі змінами, Стороні ОСОБА_7 необхідно надати документи, передбачені у пункті 9.1. зазначеної Програми. На теперішній час документи від ОСОБА_1 до Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради не надходили.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.01.2019 апеляційні скарги Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2017 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимогою державного виконавця від 01.07.2021 зобов`язано Виконавчий комітет Дніпровської міської ради письмово повідомити з наданням відповідних документів про виконання рішення суду.

Листом від 27.07.2021 позивач повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що 27.07.2021 Виконавчий комітет Дніпровської міської ради звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про відстрочку виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-2163/11, на виконання якого видано виконавчі листи та відкриті вищезазначені виконавчі провадження. Ураховуючи вищевикладене, позивач просив врахувати викладену інформацію при здійсненні виконавчих дій.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2021 заяву боржника - Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про відстрочку виконання рішення повернуто без розгляду.

Постановою від 02.09.2021 на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн з наданням повторного 10-денного строку для виконання.

Копії постанов про накладення штрафу із супровідним листом направлені на адресу боржника. Боржника повідомлено про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів з моменту винесення даної постанови.

Боржником протягом встановленого строку рішення суду не виконано.

Листом від 28.01.2022 позивач повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що на виконання рішення суду 13.12.2021 стягувачам запропоновано та надано до огляду дві квартири, які на дату огляду були у наявності до розподілу та які відповідають встановленим санітарним і технічним вимогам і відповідають вимогам ст. 50 ЖК України, а саме: трикімнатна за адресою: АДРЕСА_1 , та однокімнатна за адресою: АДРЕСА_2 . Стягувачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовилися щодо розподілу даного житла, на виконання рішення суду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2022 у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення чи зміну способу та порядку виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 у справі № 2-2163/11 відмовлено.

У зв`язку із невиконанням вимог виконавчого документу у повторно наданий боржнику строк для виконання, керуючись ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» 23.05.2022 винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 10200 грн, копія якої направлена на адресу сторін.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18 (провадження № 14-580цс19) з посиланням на частину другу статті 74 Закону №404-VІІІ зроблено правовий висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ч. 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом дотримався вказаного строку звернення до суду з позовною заявою з приводу рішення органу державної виконавчої служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», серед основних засад здійснення виконавчого провадження законодавець називає верховенство права та обов`язковість виконання рішень.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», закріплено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 500/7005/18 зазначено, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року у справі №420/5465/18 зазначив, що аналізуючи наведені положення Закону №1404 в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, досліджуючи причини невиконання боржником рішення суду, що призвело до прийняття оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.

Виконавчий комітет Дніпровської міської ради звернувся до відповідача з листом від 05.07.2017, в якому зазначив, що після придбання житла за програмою «Муніципальне житло м. Дніпра» на 2016 - 2020 роки, затвердженою рішенням міської ради від 20.10.2016 №5/15, буде розглянуто питання щодо надання жилої площі Стороні ОСОБА_7 для відселення її з аварійного будинку АДРЕСА_1 .

Проте, суд зазначає, що оскаржувану постанову про застосування штрафу за невиконання рішення суду прийнято відповідачем 23.05.2022, тобто протягом майже півтора років від закінчення вказаної програми.

Доказів розгляду питання щодо надання жилої площі Стороні ОСОБА_7 для відселення її з аварійного будинку АДРЕСА_1 після придбання житла за програмою «Муніципальне житло м. Дніпра» на 2016 - 2020 роки до суду не надано.

Листом від 24.04.2018 позивач повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що для участі у Програмі «Муніципальне житло м. Дніпра на 2016 - 2020 роки», затвердженої рішенням міської ради від 20.10.2016 №5/15 зі змінами, Стороні ОСОБА_7 необхідно надати документи, передбачені у пункті 9.1. зазначеної Програми. На теперішній час документи від ОСОБА_1 до Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради не надходили.

Однак, матеріали справи не містять доказів повідомлення стягувача - ОСОБА_1 , про необхідність надання нею документів, що передбачені у пункті 9.1. зазначеної програми, враховуючи те, що боржником є саме Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, який має виконати рішення суду.

Стосовно посилання позивача на те, що на виконання рішення суду 13.12.2021 стягувачам запропоновано та надано для огляду дві квартири, які на дату огляду були у наявності до розподілу та які відповідають встановленим санітарним і технічним вимогам і відповідають вимогам ст. 50 ЖК України, а саме: трикімнатна за адресою: АДРЕСА_1 , та однокімнатна за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, ОСОБА_1 відмовилась щодо розподілу даного житла, на виконання рішення суду, суд у даній справі зазначає, що до матеріалів справи не надано доказів наявності/відсутності на балансі міста іншого житла, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.

Верховний суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №360/4708/20 зазначив, що судами не досліджено питання наявності чи відсутності відповідного фінансового забезпечення та відповідно наявності чи відсутності коштів, виділених бюджетом та спрямованих на виконання рішення суду.

Як встановлено судом, рішення суду від 09.09.2014 у справі №2-2163/11 набрало законної сили 22.09.2014, до примусового виконання стягувач звернулась у червні 2015 року, відтак позивач не був позбавлений можливості, у разі відсутності на балансі міста вільного житла, протягом семи років вирішити питання щодо виділення на сесії ради коштів для придбання житла стягувачу, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам на виконання рішення суду.

Боржником у даній справі не доведено, що ним вчинялись дії, які б були спрямовані на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 у справі №2-2163/11, зокрема, в разі відсутності іншого житла на балансі міста, - виділення коштів на придбання житла для стягувача.

Частиною 1 статті 9 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних причин, які унеможливлюють або значно ускладнюють виконання рішення боржником та які не залежать від його власного волевиявлення.

Натомість, матеріали виконавчого провадження, що надані на виконання ухвали суду від 18.07.2022, в цілому свідчать про відсутність поважних причин невиконання рішення суду, невчинення належних дій щодо виконання рішення суду та затягування такого виконання, з урахуванням численних листів про відкладення вчинення виконавчих дій, що у свою чергу призвело до невиконання рішення суду протягом 7 років.

Приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 у справі №552/3995/17 зазначено, що «Враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання виконати вимоги виконавчого документа».

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання суду, невиконання рішення суду призведе до того, що судовий акт не буде виконаний, що у свою чергу суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, у свою чергу, доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв в межах та на підставі наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (пр-т. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, 49000, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) про визнання незаконною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 28 липня 2022 року.

Суддя Н.Є. Калугіна