Справа № 260/3405/20
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 липня 2022 року

м. Київ

справа №260/3405/20

адміністративне провадження № К/9901/36200/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Шарапи В.М., Берназюка Я.О., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування припису та попередження, за касаційною скаргою Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у складі судді Гебеш С.А. від 23.06.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Макарика В.Я., Бруновської Н.В., Матковської З.М. від 01.09.2021,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі також Управління Держпраці, відповідач), у якому просив

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ЗК380/216/АВ/П від 06.10.2020, внесений головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара Артуром Франковичем

- визнати протиправним та скасувати попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №ЗК 380/216/АВ/ПО від 06.10.2020, винесене головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара Артуром Франковичем (далі також спірні, оскаржувані припис та попередження).

2. У позовній заяві наводились аргументи про те, що за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , який використовує найману працю, було складено акт інспекційного відвідування з якого встановлено, що ним залучено до роботи ОСОБА_2 (в якості мийника автомобілів) без укладення із ним трудового чи цивільно-правового договору, втім такі твердження не відповідають дійсності, що підтверджується відеозаписом інспекційного відвідування. Вважає попередження про відповідальність та припис про усунення виявлених порушень протиправними та такими, що підлягають скасуванню

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.06.2021, залишеним без змін Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021, позов задоволено повністю.

4. Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що факт порушення позивачем трудового законодавства відповідачем не доведено, а жодних належних та допустимих доказів наявності такого порушення не надано і обставинами справи не підтверджується.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та відмовити у задоволенні позову.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 5 по 6 жовтня 2020 року на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 05.05.2020 №642, виданого на підставі наказу Управління Держпраці у закарпатській області від 28.09.2020 №134, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара Артуром Франковичем проводилося інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення ним підприємницької діяльності - автомийки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, №ЗК380/216/АВ від 06.10.2020 (далі також акт інспекційного відвідування).

7. Під час проведення інспекційного відвідування позивача виявлено порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме - встановлено, що об`єкт відвідування залучав до роботи ОСОБА_2 (в якості мийника автомобілів) без укладення з ним трудового чи цивільно-правового договору.

8. На підставі вищевказаного акту інспекційного відвідування головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А.Ф. складено протокол про адміністративне правопорушення №ЗК380/216/АВ/П/ПТ від 06.10.2020 відносно ФОП ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - за порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та внесено припис про усунення виявлених порушень №ЗК380/216/АВ/П від 06.10.2020, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути до 07.10.2020 виявлені порушення законодавства про працю.

9. Окрім цього, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А.Ф. винесено попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №ЗК380/216/АВ/ПО від 06.10.2020, яким попереджено ФОП ОСОБА_1 про відповідальність за порушення законодавства про працю, виявлені в ході інспекційного відвідування, яке проводилось з 5 по 6 жовтня 2020 року.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. У касаційній скарзі наводяться аргументи про те, що суди попередніх інстанцій розглянули справу без урахування усіх її фактичних обставин та без належної оцінки наявних у ній доказів, оскільки матеріалами, оформленими за результатом інспекційного відвідування, на думку відповідача, підтверджується факт виконання роботи з миття автотранспорту громадянином ОСОБА_2 і допуску цього працівника до роботи.

11. Відповідач наполягає, що у разі, якщо робота, виконувана особою на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.

12. У зв`язку з цим, Управління Держпраці вважає помилковими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність у даному випадку порушення позивачем вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.

13. За таких обставин відповідач вважає, що ним правомірно, тобто у межах наданих йому повноважень та з дотриманням встановленої законом процедури проведення інспекційного відвідування, оформлено спірні у цій справі припис та попередження, у зв`язку з чим останні, на переконання Управління Держпраці, скасовані судами попередніх інстанцій помилково.

14. Відповідач висловлює незгоду й з викладеними у оскаржуваних судових рішеннях мотивами щодо оцінки наявного у матеріалах справи цивільно - правового договору від 05.10.2020, укладеного позивачем з ОСОБА_2 , і з цього приводу зазначає, що предметом такого правочину є надання послуг по миттю автотранспортних засобів без визначення обсягу виконуваної роботи, (надання послуг), а також без зазначення того, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, зокрема, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

15. Вищевикладені висновки апеляційного суду, на переконання відповідача, не відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2020 у справі №0840/3690/18.

16. Відзиву на касаційну скаргу не надходили, що, однак, не перешкоджає касаційному розгляду цієї справи.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

17. Вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій застосували такі норми матеріального права.

18. Частина перша статті 21 Кодексу законів про працю України:

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

19. Частина третя статті 24 Кодексу законів про працю України:

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

20. Частина перша статті 259 Кодексу законів про працю України:

Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

21. Абзац перший частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України:

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

22. Пункт 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015:

Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

23. Підпункт 6 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці:

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

24. Пункт 7 Положення про Державну службу України з питань праці:

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

25. Пункт 1 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823:

Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

26. Пункт 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю:

27. Підставами для здійснення інспекційних відвідувань є:

1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) рішення суду;

5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) інформація Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів;

7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;

8) доручення Прем`єр-міністра України;

9) звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;

10) запит народного депутата України;

11) невиконання вимог припису інспектора праці.

28. Пункт 8 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю:

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

29. Пункт 16 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю:

За результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

30. Пункт 20 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю:

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

31. Пункт 25 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю:

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

32. Стаття 628 Цивільного кодексу України:

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Стаття 901 Цивільного кодексу України:

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

33. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

34. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази

35. Як вбачається зі змісту мотивувальної частини ухвали Верховного Суду від 07.10.2021, якою відкрито касаційне провадження у цій справі, підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказана підстава мотивована тим, що судом апеляційної інстанції під час перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.02.2020 у справі №0840/3690/18.

36. Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку доводам касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить з такого.

37. Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

38. Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

39. Колегія суддів підкреслює, що виникнення підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, на який у касаційній скарзі посилається відповідач, обумовлюється наявністю саме подібних правовідносин, які виникли у справі, у якій ухвалені судові рішення, щодо оскарження яких порушується питання, та у справах, розглянутих Верховним Судом, на які здійснюється посилання на підтвердження застосування норми права без урахування висновку цього Суду.

40. Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

41. Відповідно до положень цих норм процесуального права касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

42. Визначаючи зміст поняття «подібність правовідносин», Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, пункті 38 постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/7 та пункті 40 постанов від 25.04.2018 у справі №910/24257/16 виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

43. Висновки аналогічного змісту містяться й у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі №923/682/16.

44. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

45. Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України презюмує застосування норм права саме у подібних правовідносинах.

46. Так, у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №0840/3690/18, на яку посилається Управління Держпраці, обґрунтовуючи наявність підстав для касаційного оскарження ухвалених у цій справі судових рішень, колегія суддів Касаційного адміністративного суду, беручи до уваги висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, раніше викладений у постанові від 04.07.2018 (справа №820/1432/17), визначила такі критеріїв розмежування трудових і цивільно-правових відносин.

47. Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

48. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

49. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

50. Так, предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).

51. Беручи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, а також ураховуючи встановлені судовим розглядом обставини справи, колегія суддів у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №0840/3690/18 погодилася з висновком суду апеляційної інстанції про те, що у договорах (також як і справі, яка розглядається, про надання послуг) передбачено оплату саме процесу праці, оскільки:

сума оплати не залежить від обсягу робіт;

оплата здійснюється щомісячно та з чіткою періодичністю;

сума оплати здійснюється у фіксованому розмірі, що зазвичай характерно для трудових відносин;

у договорах відсутні обсяги робіт та фактичний перелік складу конкретних робіт, договір регулює постійний характер праці.

52. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №0840/3690/18 дійшла висновку про те, що предметом укладених договорів позивача з зазначеними фізичними особами фактично є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаних вище договорів мають ознаки трудового характеру.

53. Водночас, у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій, застосовуючи висловлений у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 26.09.2018 у справі №822/723/17 та від 21.08.2020 у справі №822/1037/18 підхід до визначення критеріїв розмежування цивільно - правових та трудових відносин, а також зважаючи на фактичні обставини справи, дійшла висновку про наявність у даному конкретному випадку саме відносин цивільно - правового характеру.

54. Такі висновки судів попередніх інстанцій засновані на аналізі норм законодавства та змісту укладеного між позивачем та ОСОБА_2 цивільно - правового договору про надання послуг від 05.10.2020.

55. З установлених судами попередніх інстанцій обставин, сторони вищевказаного договору досягли таких домовленостей:

предметом договору є надання послуг з миття автомобілів за умов навантаження на автомийку та сприятливих погодних умов;

за миття одного автомобіля передбачено оплату у розмірі 30 гривень.

56. Тобто, у справі, яка розглядається, на відміну від обставин, відображених у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №0840/3690/18, на яку як на приклад неоднакового правозастосування посилається Управління Держпраці, встановлено, що:

сума оплати залежала від конкретного обсягу робіт (миття одного автомобіля);

здійснення оплати передбачалось щоразу після виконання роботи (надання послуг) з миття одного автомобіля у фіксованому розмірі (30 гривень);

робота виконувалась не систематично, а саме - у разі навантаження на автомийку та за наявності сприятливих погодних умов.

57. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що фактичні обставини та умови застосування норм права у справі №0840/3690/18, на яку посилається Управління Держпраці в обґрунтуванні наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень, та у справі, яка розглядається, не є однаковими, а тому у цьому випадку відсутні підстави стверджувати про подібність правовідносин.

58. Це виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

59. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

60. З урахуванням наведеного, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає закриттю.

61. З огляду на викладене, керуючись статтями 340, 339, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування припису та попередження, за касаційною скаргою Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021, яке було відкрито з підстави, встановленої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: В.М. Шарапа

Я.О. Берназюк