Справа № 380/7354/22
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7354/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком №24 від 02.02.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 в Кооперативі «Автомобіліст» смт. Журавно Жидачівського району Львівської області з 20.04.1991 по 20.12.1999 до трудового стажу та призначити пенсію за віком з 25.01.2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протиправно не зарахував відповідний період його роботи до страхового стажу в зв`язку з неточностями при заповненні трудової книжки, що послужило підставою для відмови у призначенні пенсії за віком. Покликаючись на норми законодавства, що регулює порядок заповнення трудових книжок, вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. А тому, на переконання позивача, останній не повинен нести тягар відповідальності чи зазнавати негативних наслідків через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, а наявність такого недоліку у трудовій книжці як запис наказу та дати наказу про прийняття на роботу чорнилом іншого кольору не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи, запис про який міститься в трудовій книжці та виконаний у відповідності до вимог інструкції. Для відновлення порушеного права звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 16.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 залучено до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідач ГУ ПФУ у Львівській області - позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років. Водночас страховий стаж позивача складає 13 років 08 місяців 22 дні. Так, при розрахунку страхового стажу відповідно до записів, наявних у трудовій книжці, позивачу не враховано періоди роботи з 02.09.1977 по 29.10.1977, оскільки не вказано кількість фактично відпрацьованих трудоднів та встановлений мінімум, період роботи з 20.04.1991 по 20.12.1999, оскільки наказ та дату наказу на прийняття на роботу дописано чорнилом іншого кольору. Відтак, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з врахуванням положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує право на призначення пенсії за віком за умови відсутності необхідного страхового стажу для призначення пенсії на час досягнення пенсійного віку, у віці 63 років звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою від 26.01.2022 про призначення пенсії за віком.

Рішенням від 02.02.2022 №24 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Рішення мотивоване тим, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років. Відповідно до абз. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.01.2022 звернувся до управління із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: -трудову книжку; - військовий квиток; - атестат; - довідку про роботу; - довідку про зарплату.

Не зараховано період роботи в колгоспі з 02.9.1977 по 29.10.1977, оскільки не вказано кількість фактично відпрацьованих трудоднів та встановлений мінімум, період роботи з 20.04.1991 по 20.12.1999, оскільки наказ та дату наказу на прийняття на роботу дописано чорнилом іншого кольору.

Аналіз наданих документів показує, що стаж ОСОБА_1 становить 13 років 08 місяців 22дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Управлінням прийнято рішення: відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавстві порядку.

Позивач, вважаючи, що відповідач порушив його право на отримання пенсії за віком, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам учасників справи, суд керується наступним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до ч.2 статті 26 цього Закону у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу та досягнення відповідного віку.

З рішення ГУ ПФУ Полтавській області від 02.02.2022 №24 слідує, що відповідачем не зараховано, в тому числі, період роботи ОСОБА_1 з 20.04.1991 по 20.12.1999, зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки такий запис в ній виконано з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, а саме - наказ та дату наказу про прийняття на роботу дописано чорнилом іншого кольору.

Надаючи правову оцінку діям відповідача щодо не зарахування вказаного вище періоду роботи позивача до страхового стажу, суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установи (пункти 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637).

Водночас наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 4.1 Інструкції №58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Держпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція №162), що також діяла на час внесення спірного, на переконання відповідача, запису про прийняття позивача на роботу 20.04.1991.

При цьому, пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Такі ж норми містила й постанова Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців».

Так, відповідно до пункту 18 Постанови № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновків про відсутність трудового стажу позивача.

Суд також зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Та обставина, що уповноважена особа підприємства (установи), де працювала позивач, зробила запис про наказ та дату наказу про прийняття на роботу чорнилом іншого кольору, не робить такі записи неправдивими, та не є доказом того, що такі відомості були внесені пізніше, тобто дописані. Більше того, у наведених записах №20-21 вказано прізвище відповідальної особи та підпис скріплено печаткою підприємства (установи).

З огляду на викладене, суд вважає, що вказаний період виконання позивачем роботи в кооперативі «Автомобіліст» підтверджено належними доказами, а тому пенсійний орган протиправно не включив їх до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні даної справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених у ній записах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з підпунктом 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року справі №127/9055/17, яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також суд вважає необґрунтованими покликання пенсійного органу в оскаржуваному рішенні на ч.1 ст. 26 Закону №1058, якою передбачено необхідний страховий стаж 26 років за умови досягнення особою 60 років у період з 01.01.2019 по 31.12.2019, оскільки позивач набув право на отримання пенсії за віком на підставі ч. 2 ст. 26 цього Закону. Так, відповідно до вказаної норми у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії йому виповнилося 63 роки та останній, з врахуванням висновків суду щодо неправомірного не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 20.04.1991 по 20.12.1999, мав страховий стаж понад 19 років, тобто виконав вимоги щодо віку та стажу, встановлені ч.2 ст.26 Закону №1058.

Відтак, на переконання суду, позивач вчинив усі необхідні для призначення пенсії за віком дії та надав усі необхідні для цього документи, тоді як дії управління щодо відмови у призначенні пенсії позивачу є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

За таких обставин рішення відповідача від 02.02.2022 №24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу для призначення йому пенсії за віком є протиправним.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи відповідача про правомірність рішення спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Тому такі доводи судом до уваги не беруться.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку рішенню відповідача, яке зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до норм Закону №1058-IV від 02.02.2022 №24, не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому таке слід визнати протиправними та скасувати, задовольнивши позовну вимогу в частині його оскарження.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком період роботи в кооперативі «Автомобіліст» смт. Журавно Жидачівського району Львівської області з 20.04.1991 по 20.12.1999 та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України №1058-IV, то суд вважає, що такі також підлягають задоволенню, оскільки пенсійний орган не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд.

Поряд з цим, суд враховує, що рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до приписів Закону № 1058 позивач (у випадку призначення йому пенсії) перебуватиме на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відтак, для належного відновлення порушених прав позивача, на підставі ч.2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачу до страхового стажу описаний вище період роботи та призначити ОСОБА_1 , з врахуванням досягнення останнім 63 років та виконанням вимоги законодавства щодо необхідного страхового стажу понад 19 років, пенсію за віком з 25 січня 2022 року, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, відповідно до вимог ч.1 ст.45 Закону №1058.

Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, Львів, 79016, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 02.02.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком період роботи з 20.04.1991 по 20.12.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 25.01.2022.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.