Справа № 500/2184/22
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/2184/22

21 липня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Шостак Н.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Малиновського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить визнати протиправною та скасувати відмову відповідача оформлену листом №1663-1753/Б-02/8-1900/22 від 02.05.2022 про відмову у проведенні позивачу перерахунку пенсії за віком та зарахування до страхового стажу періоди роботи з 1989-2000 в колгоспі "Україна" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком та зарахування до страхового стажу періоди роботи з 1989-2000 роки колгоспі "Україна", з 16.03.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено що у спірний період з 1989-2000 роки позивач працював в колгоспі "Україна", що повністю підтверджується довідками із трудового архіву, а також трудовою книжкою. Однак при призначенні пенсії по віку з 16.03.2022, позивачу не зараховано до трудового стажу період роботи у колгоспі "Україна", так як в архівних довідках №73, №74, виданих на ім`я позивача не зазначено по батькові позивача, а зазначено АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності. З огляду на що листом відповідача №1663-1753/Б-02/8-1900/22 від 02.05.2022 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії за віком та зарахування до страхового стажу періоди роботи з 1989-2000 в колгоспі "Україна". Не погоджуючись із відмовою відповідача у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи в колгоспі "Україна" з 1989-2000 та відмовою у перерахунку пенсії за віком, позивач звернувся до суду за захистом своїх пенсійних прав.

На підставі статті 12 та глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Тернопільським окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 25 травня 2022 року про відкриття провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій зазначено строк подання відзиву на позовну заяву.

20.07.2022 через відділ документального забезпечення суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Вказує, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок пенсії за віком.

Однак відповідачем до страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі "Україна" з 1989 по 2000, оскільки у представленій архівній довідці №73 від 15.02.2021 відсутнє по батькові або не повністю вказано ім`я, по батькові, а значиться " ОСОБА_1 ", " ОСОБА_2 ", що унеможливлює ідентифікувати з паспортними даними. Вказані періоди роботи можуть бути зараховані до страхового стажу у випадку представлення позивачем уточнюючих довідок.

Починаючи з 01.01.1999 страховий стаж зарахований на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Також у матеріалах пенсійної справи позивача наявна архівна довідка №74 від 15.02.2021 про заробітну плату за період роботи з 01.01.1990 по 31.12.1994. Однак в книгах нарахування заробітної плати за 1990 зазначається " ОСОБА_2 ", за 1991 - " ОСОБА_2 ", за 1992-1994 - " ОСОБА_2 ", що унеможливлює ідентифікувати з паспортними даними, тому проводити обчислення пенсії на підставі зазначеної довідки немає правових підстав.

З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вважає, що позивачу правомірно відмовлено у перерахунку пенсії за віком.

Ухвалою суду від 24.06.2022 вирішено розгляд справи №500/2184/22 проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Призначено у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії судове засідання на 21.07.2022.

В судовому засіданні 21.07.2022 позивач позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.07.2022 заперечила проти задоволення позову з мотивів, наведених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, встановив таке.

Позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При розгляді заяви позивача з проханням здійснити перерахунок пенсії та зарахувати до його трудового стажу період роботи з 1989 по 2000, відповідач листом від 02.05.2022 №1663-1753/Б-02/8-1900/22 відмовив позивачу, оскільки у представленій архівній довідці №73 від 15.02.2021 відсутнє по батькові або не повністю вказано ім`я, по батькові, а значиться " ОСОБА_2 .", " ОСОБА_2 ", що унеможливлює ідентифікувати з паспортними даними. Вказані періоди роботи можуть бути зараховані до страхового стажу у випадку представлення уточнюючих довідок. Починаючи з 01.01.1999 страховий стаж зарахований на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Не погодившись із вказаним рішенням та вважаючи порушеним своє право на соціальний захист, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Дії (рішення) відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону України №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Водночас, відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно пункту 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в календарному обчисленні.

Якщо в колективному господарстві облік трудової участі провадився в людиногодинах, для обчислення страхового стажу за фактичною тривалістю людиногодини переводяться в дні. Переведення відпрацьованих працівником людиногодин у вихододні (трудодні) розглядається з урахуванням інформації щодо тривалості робочого дня в колгоспі, де працювала особа. У разі зберігання документів в архівній установі - на підставі інформації, наданої архівом.

У випадку представлення документів про трудову участь в колгоспі, виданих архівною установою, в яких зазначено тільки кількість відпрацьованих днів без зазначення інформації про встановлений мінімум трудової діяльності, особи, які звернулися за призначенням/перерахунком пенсії повинні бути повідомлені про надання таких відомостей. При чому інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в господарстві повинна бути зазначена стосовно конкретної особи, яка звертається за пенсією. В іншому випадку стаж роботи в колгоспі обчислюється за фактичною тривалістю пропорційно відпрацьованому часу.

Як слідує з матеріалів справи позивач при поданні заяви про призначення пенсії за віком надав трудову книжку колгоспника (серії НОМЕР_1 від 10.01.1990), де містяться записи за спірний період:

запис №1 - 01.06.1989 прийнятий на роботу в колгосп "Україна" на посаду тракториста (наказ №3 від 01.06.1989),

запис №3 - 20.08.1998 звільнений з роботи за власним бажанням (наказ №27 від 20.08.1998).

Факт роботи позивача у колгоспі "Україна" за спірний період з 1989 по 2000 підтверджується також:

архівною довідкою про трудовий стаж №73 від 15.02.2021, виданою комунальною архівною установою "Трудовий архів Гусятинської селищної ради" на підставі "Книги обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу "Україна", селянської спілки "Україна", ТзОВ "Україна" м. Копичинці Гусятинського району за 1989-2000" та на підставі "Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспник №1",

архівною довідкою про заробітну плату №74 від 15.02.2021, виданою комунальною архівною установою "Трудовий архів Гусятинської селищної ради" на підставі "Книги обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу "Україна", селянської спілки "Україна", ТзОВ "Україна" м. Копичинці Гусятинського району за 1989-2000" та на підставі "Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспник №1",

актом від 27.04.2022 №1900-1102-1/1417 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевірки документів про стаж роботи ОСОБА_1 , який працював ТзОВ "Україна" (колгосп "Україна", селянської спілки "Україна") за період з 01.01.1990 по 31.12.1994 згідно архівної довідки від 15.02.2021 №74.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці колгоспника щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу.

Помилка в написанні по імені, по батькові позивача не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу, а відмова відповідача в зарахуванні стажу роботи порушує принцип рівності особи перед законом.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про вказаний вище період роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за весь період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Разом з тим, як встановлено із Розрахунку страхового стажу, при призначенні пенсії позивача відповідачем враховано період роботи з 01.06.1989 по 04.09.1989, а тому такий не є спірним, позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Таким чином, з огляду на відповідні записи трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 10.01.1990, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача у колгоспі "Україна" у період з 01.06.1989 по 20.08.1998, суд вважає, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до страхового трудового стажу роботи позивача період роботи в колгоспі "Україна" з 04.09.1989 по 20.08.1998.

При цьому, суд вважає, що обчислення страхового стажу колгоспника у разі невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві проводиться за фактичною тривалістю у визначеному порядку.

Тому суд доходить висновку, що вказаний спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до загального страхового стажу за фактичною тривалістю в календарному обчисленні при вирішенні питання призначення йому пенсії за віком.

Стосовно зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1989 по 31.05.1989 та з 21.08.1998 по 31.12.2000, суд зазначає наступне.

Із Розрахунку страхового стажу позивача судом встановлено, що при призначенні пенсії позивача відповідачем враховано до страхового стажу періоди роботи, а саме з 01.01.1989 по 04.09.1989, з 01.01.1999 по 31.03.1999, з 01.11.1999 по 11.03.2000, з 03.04.2000 по 17.04.2000, з 18.04.2000 по 31.12.2000, тому вказані періоди не можуть бути повторно зараховані, а позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Щодо зарахування періодів з 01.04.1999 по 30.10.1999 та з 12.03.2000 по 02.04.2000 до страхового стажу позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача цих періодів, так як позивач не довів належними та достатніми доказами періоди його роботи у вказаний вище проміжок часу, з огляду на що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні правовідносини, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.09.1989 по 20.08.1998 в колгоспі "Україна", селянській спілці "Україна", ТзОВ "Україна" м. Копичинці Гусятинського (тепер Чортківського району) Тернопільської області у встановленому законом порядку, що є належним способом захисту пенсійних прав позивача.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 18.05.2022.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 496,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.09.1989 по 20.08.1998 в колгоспі "Україна", селянській спілці "Україна", ТзОВ "Україна" м. Копичинці Гусятинського (тепер Чортківського району) Тернопільської області у встановленому законом порядку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26 липня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.