Справа № 300/8416/21
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2022 р. справа № 300/8416/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Верховинського відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі представник позивача) в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 (надалі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (надалі відповідач, УДМС України в Івано-Франківській області) в особі Верховинського відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківської області (надалі по тексту також Верховинський відділ УДМС України в Івано-Франківській області), в якому просить:
- визнати протиправною відмову Верховинського відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківської області у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з його втратою, відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ;
- зобов`язати Верховинський відділ управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківської області видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на усунення недоліків попереднього звернення до відповідача, враховуючи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_2 особисто звернувся до Верховинського відділу УДМС України в Івано-Франківській області про надання адміністративної послуги із дотриманням всіх необхідних процедур та із представленням всіх необхідних документів та просив у зв`язку з втратою паспорта оформити та видати йому паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. За наслідками розгляду поданих позивачем документів відповідач 03.12.2021 відмовив в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, замість втраченого, зазначивши про те, що звернення з іншим переліком документів щодо цього ж питання не усуває обставин, що були підставою для надання відмови в оформленні паспорта у формі книжечки замість втраченого, адже відмова була надана у зв`язку із відсутністю правового регулювання даного питання. На переконання позивача вказана відмова є протиправною, оскільки рішення суб`єкта владних повноважень, має бути обґрунтованим, повним, чітким та передбачуваним, що дає можливість особі, якої воно стосується зробити однозначний висновок, що всі її аргументи почуті, на них дано вичерпну відповідь, а підстави відмови ґрунтуються на конкретній нормі закону. Вразі недоліків звернення, зокрема недотримання форми заяви, неподання всіх документів, у відмові суб`єкта владних повноважень має бути чітко зазначено в чому саме полягає недолік форми та які конкретно документи необхідно додати для позитивного вирішення заяви. Однак, надана відмова не дає чіткої відповіді, яка б ґрунтувалася на конкретній нормі закону, чому саме позивачу відмовлено у отриманні паспорта громадянина України у формі книжечки замість втраченого. На переконання позивача отримання такого паспорта замість втраченого чітко врегульовано як Положенням про паспорт громадянина України №2503-ХІІ, так і Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України №456 від 06.06.2019. Зазначив, що ОСОБА_2 негативно сприймає ті правила, які безальтернативно змушують його отримати паспорт у вигляді ID-картки, відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», оскільки діючим на даний час є Положення про паспорт громадянина України, яке дає йому можливість отримати паспорт у формі книжечки без жодного електронного носія інформації для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про нього до Єдиного державного демографічного реєстру. Примушування позивача до обробки персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки, є неправомірним втручанням в його особисте життя з боку держави, порушенням норм Конституції України, Закону України «Про захист персональних даних» та ст.8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Додатково покликається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.17-18).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити, з огляду на те, що паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , був оформлений на ім`я ОСОБА_2 01.07.2019, на підставі його особистої заяви. Станом на час видачі паспорта уже було постановлено рішення ВП ВС у зразковій справі №806/3265/17, діяли внесені постановою КМУ від 03.04.2019 №398 зміни в постанову КМУ від 25.03.2015 №302, щодо можливості оформлення паспорта у формі книжечки за рішенням суду також діяв Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений Наказом МВС України від 06.06.2019 №456. Зважаючи на що для позивача існувала альтернатива вибору форми паспорта, якою він скористався, оформивши паспорт громадянина України саме у формі ID-картки. До втрати паспорта у формі ID-картки позивач не звертався щодо обміну свого документа, а заявив про свої релігійні переконання лише після його втрати. Представник відповідача звернула увагу на те, що з моменту видачі оформленої ID-картки до моменту його втрати (більше року), форма паспорта не суперечила переконанням позивача і не чинила негативний вплив на його приватне життя. Водночас зазначила, що оформлення нового паспорта у формі ID-картки замість втраченого жодним чином не впливатиме на приватне життя ОСОБА_2 , адже відповідно до статті 10 Закону №5492-VI, унікальний номер запису у реєстрі формується при обробленні інформації у реєстрі про особу вперше і є незмінним, тому при оформленні паспорта замість втраченого повторно не формується. В зв`язку із наведеним, підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки в територіального органу не було. Також представник відповідача зазначила, що звернення ОСОБА_2 від 30.11.2021, щодо оформлення паспорта у формі книжечки у зв`язку із втратою ID-картки, не підлягало повторному розгляду, оскільки про відсутність правових підстав для оформлення паспорта у формі книжечки взамін паспорта, виданого засобами Єдиного державного демографічного реєстру (в тому числі втраченого) повідомлено листом від 31.10.2020. Оскаржувана до суду попередня відповідь, не стосувалась подання заявником неповного чи невідповідного пакету документів, а вказувала на відсутність правових підстав для оформлення паспорта у формі книжечки взамін паспорта, виданого засобами Єдиного державного демографічного реєстру. Представник відповідача звернула увагу на те, що чинним законодавством урегульовано процедуру документування паспортом громадянина України у формі картки, а також процедуру документування паспортом громадянина України у формі книжечки за судовим рішенням. Однак законодавцем не встановлено можливості і, відповідно, порядку оформлення паспорта у формі книжечки замість виданого паспорта у формі картки (в тому числі у зв`язку із втратою чи викраденням ID-картки).
Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив. У відповіді на відзив позивач, зазначив, що єдиною підставою, згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, для відмови ОСОБА_2 в отриманні паспорта громадянина України у формі книжечки, було неподання ним відповідних документів, а саме заяви про втрату паспорта. Тому він на усунення вказаних недоліків в черговий раз звернувся до відповідача подавши всі необхідні документи, визначені нормами чинного законодавства, однак незважаючи на це отримав відмову у оформленні паспорта громадянина України. Вказав на те, що дана справа відповідає ознакам зразкової справи №806/3265/17, зважаючи на суб`єктивний склад даних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також наведене правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір. За змістом якої, будь-яке обмеження прав і свобод особи, повинно бути чітким законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено. Враховуючи те, що позивачем у зв`язку з втратою паспорта подано всі необхідні документи для оформлення і видачі паспорта у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ, у відповідача не було жодних підстав для відмови у наданні такої адміністративної послуги.
Відповідач скористався правом на подання заперечення на відповідь на відзив. У запереченні представник відповідача зазначила, що розгляд повторного звернення ОСОБА_2 , не проводився, оскільки на його попереднє звернення з аналогічних питань надано вичерпну відповідь, правомірність якої встановлена судом у справі №300/3289/20, і Закон України «Про звернення громадян» звільняє від обов`язку повторного розгляду звернень від тієї ж особи з тих же питань. Зауважила, що Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом МВС від 06.06.2019 №456, не може бути застосований при оформленні паспорта особі, яку було вже документовано біометричним паспортом засобами Єдиного державного демографічного реєстру. Вказаний Тимчасовий порядок розроблений на виконання Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою ВРУ від 26.06.1992 №2503-ХІІ, а тому регулює оформлення паспорта у формі книжечки за судовим рішенням виключно у випадках, якщо особа ще не була документована паспортом громадянина України або її попередній (в тому числі втрачений) паспорт був виданий у формі книжечки. Можливості обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі паперової книжечки, як і оформлення паспорта у формі книжечки замість втраченої (викраденої) ID-картки не передбачено жодним нормативно-правовим документом. Також представник відповідача вважає хибним твердження позивача про належність даної справи до типової по відношенню зразкової справи №806/3265/17, оскільки ВП ВС у зазначеній справі захистила права окремої групи громадян, які побоюються формування унікального номеру запису у реєстрі, у зв`язку з чим не погоджуються оформити паспорт у формі ID-картки, а тому ті громадяни, що добровільно, за власною заявою оформили біометричні документи, не належать до цієї категорії осіб.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, та за власною заявою був документований паспортом громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 з безконтактним електронним носієм із номером НОМЕР_1 .
22.10.2020 ОСОБА_2 , звернувся до Верховинського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області із заявою про оформлення замість втраченої ID-картки паспорта у формі книжечки у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Також просив здійснити знищення (видалення, анулювання) інформації (файлу) персональних даних на ім`я ОСОБА_2 , що зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі (а.с.25-27).
Не погоджуючись з такою відмовою ОСОБА_1 діючи в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 у справі № 300/3289/20, позов ОСОБА_1 поданий в інтересах ОСОБА_2 , задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Верховинського районного відділу УДМС в Івано-Франківській області у видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з втратою, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Зобов`язано Верховинський районний відділ УДМС в Івано-Франківській області видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківської області задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року у справі №300/3289/20 скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Верховинського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до їх вчинення відмовлено.

Після скасування Восьмим апеляційним адміністративним судом рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 у справі №300/3289/20, ОСОБА_2 повторно звернувся до Верховинського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківської області із заявою про оформлення замість втраченої ID-картки паспорта у формі книжечки у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Листом від 03.12.2021 № З- 118/6/2602-21/2614/113-21 відповідач зазначив, що аналогічне звернення позивача від 22.10.2020 вже розглядалося Верховинським районним відділом управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківської області за результатами розгляду якого було надано відповідь про відсутність правових підстав для надання такої послуги, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливості оформлення паспорта у формі паперової книжечки зразка 1994 року замість втраченого паспорта, виданого засобами Єдиного державного демографічного реєстру. Правомірність надання попередньої відповіді з даного питання встановлено судом. Звернення з іншим переліком документів щодо цього ж питання не усуває обставин, що були підставою для надання відмови в оформленні паспорта у формі книжечки замість втраченої ID-картки, адже відмова була надана у зв`язку із відсутністю правового регулювання даного питання (а.с.14).

Не погоджуючись із такою відповіддю суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 в інтересах свого сина ОСОБА_2 , звернувся до суду з метою захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно частини 3 статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження й забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Положення Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції гарантується.

Із аналізу вищезазначених конституційних норм, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Положенням статті 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте й сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За приписами частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» передбачено, що адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (надалі, також - Закон №5492-VI).

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №5492-VI, Єдиний державний демографічний реєстр (Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно із частинами другою, третьою статті 4 Закону №5492-VI, визначені цим Законом уповноважені суб`єкти для обліку даних ведуть відомчі інформаційні системи (далі - ВІС). Порядок ведення Реєстру та взаємодії між уповноваженими суб`єктами встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

За частиною першою статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус. Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI).

Відповідно до положень частини третьої статті 13 Закону №5492-VI, зокрема, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України містять безконтактний електронний носій.

За частинами першою та другою статті 14 Закону №5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Згідно із частиною другою статті 15 Закону №5492-VI, бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини першої статті 16 Закону № 5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 16 Закону №5492-VI, головний обчислювальний центр здійснює автоматизовану перевірку даних, отриманих з бази даних розпорядника Реєстру, формує набори даних та забезпечує виготовлення документів. За фактом виготовлення документа відомості про серію та номер документа, дату персоналізації, номер використаного бланка в електронній формі передаються ВІС відповідним уповноваженим суб`єктом.

Підстави, за яких уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа, встановлено у частині сьомій статті 16 Закону №5492-VI.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону №5492-VI. Він містить, зокрема: унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

Поряд із цим, у статті 7 Закону №5492-VI визначено перелік інформації про особу, яка вноситься до Реєстру, в якій, крім зазначеного, передбачено, що у разі оформлення паспорта громадянина України до Реєстру за згодою особи вносяться також відцифровані відбитки пальців рук особи (пункт 13 частини першої статті 7).

Інформація, яку тут виокремлено, у розумінні пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №5492-VI, є біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.

Згідно частини 6 статті 7 Закону №5492-VI забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.

На виконання положень частини 2 статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону №5492-VI Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова №302), якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

За змістом пункту 2 Постанови №302, із застосуванням засобів Реєстру запроваджено: з 01.01.2016 - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII; з 01.11.2016 - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Постанови №302 передбачено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Пунктом 5 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, який затверджено Постановою №302, передбачено, що у разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

Положеннями п.6 цього ж Порядку визначено, що обмін паспорта здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації);

2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням);

3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта;

4) закінчення строку дії паспорта;

5) непридатності паспорта для подальшого використання;

6) якщо особа досягла 25 - чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток;

7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).

Відповідно до пунктів 1, 2 додатка 2 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм» до Постанови №302 бланк паспорта громадянина України (далі - паспорт) виготовляється у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій. У паспорт імплантовано безконтактний електронний носій, який відповідає вимогам нормативних документів України у сфері технічного та криптографічного захисту інформації. Безконтактний електронний носій відповідає вимогам стандарту ISO/IEC 14443 щодо запису і зчитування даних. До безконтактного електронного носія вноситься інформація, яка зазначена на лицьовому та зворотному боці паспорта, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис особи), а також дані щодо забезпечення захисту інформації, що внесена на безконтактний електронний носій, відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Положення про паспорт громадянина України, затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2235 прийнято на виконання вимог статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 08.10.1991 р. №1636 (який втратив чинність згідно із Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 р. №2235).

Відповідно до пунктів 12, 13 даного Положення видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина, вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін, для одержання паспорта громадянин подає:

- заяву за встановленою формою;

- свідоцтво про народження;

- дві фотокартки розміром 35 x 45 мм;

- у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, суд апеляційної інстанції в постанові від 17.05.2021 у справі №300/3289/20, встановив, що паспорт громадянина України, виданий ОСОБА_2 у формі ID - оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивача заява-анкета №3453397 від 21.06.2019.

Тобто, під час оформлення паспорта громадянина України у формі картки позивач надав згоду на обробку його персональних даних.

Отже, внесення інформації щодо ОСОБА_2 , надано заявником особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними.

Статтею 8 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

Статтею 15 Закону України «Про захист персональних даних» чітко визначені випадки видалення або знищення персональних даних, серед яких відсутня така підстава як звернення суб`єкта персональних даних із заявою про відкликання згоди на збір та обробку персональних даних.

Разом з тим, звернення позивача щодо відкликання згоди на збір та обробку персональних даних, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» не може слугувати підставою видалення його даних з Єдиного державного демографічного реєстру, оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальним законом, а саме Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», яким не передбачено підстав для знищення (видалення, анулювання) інформації стосовно особи із Реєстру.

При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо нього до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону України «Про захист персональних даних», а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, проте ніяк не вилучення її, в зв`язку з релігійними переконаннями.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Таким чином, оскільки інформація про позивача була отримана з дозволу останнього і без порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних», та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», та є достовірною, підстави для видалення даних позивача, а саме згідно заяви позивача до органу міграційної служби, відсутні.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що використання позивачем права на отримання паспорта громадянина України вигляді ID-картки № НОМЕР_1 від 01.07.2019 при виготовленні якого ОСОБА_2 надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, після втрати попереднього паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне життя.

В даній справі позивач просить зобов`язати відповідача здійснити видачу нового паспорта у формі книжечки на підставі Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 №2503-ХІІ замість раніше втраченого паспорта у вигляді ID-картки.

З даного приводу суд зазначає, що така вимога позивача не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливості оформлення паспорта у формі паперової книжечки зразка 1994 року замість паспорта (ID-картки) виданого засобами Єдиного державного демографічного реєстру.

Так, дія Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою ВРУ від 26.06.1992 № 2530-ХІІ, не поширюється на спірні правовідносини щодо оформлення взамін втраченого паспорта, оформленого у вигляді ID-картки, а визначає порядок оформлення і обміну паспорта громадянина України, що виданий виключно у формі паспортної книжечки.

Проте, пункт 2 Постанови №302 вказує на те, що оформлення замість втраченого або викраденого паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України здійснюється відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією Постановою.

В зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку, що в даному випадку у відповідача відсутні підстави для видачі ОСОБА_2 паспорта у формі книжечки.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача про застосування до спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду у типовій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), з огляду на таке.

Так, Велика Палата Верховного Суду при розгляді зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) визначила такі ознаки типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.09.2018:

- визнала протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ; зобов`язала Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати особі паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ;

- мотивувала своє рішення тим, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (що теж діяло на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції;

- вказала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді НОМЕР_1 - картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Однак в спірному випадку постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 в зразковій справі №806/3265/17 ухвалена за інших умов, оскільки стосується правовідносин, які є відмінними від правовідносин у цій адміністративній справі.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Разом з тим, у вказаній адміністративній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача здійснити за заявою ОСОБА_2 видачу паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, взамін втраченого ним паспорта громадянина України у формі ID-картки.

Таким чином, вказана адміністративна справа не має ознак типової справи №806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 у зразковій справі № 806/3265/17, не можуть бути застосовані в цій справі.

Стосовно аргументів позивача про те, що дії відповідача щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, примушуванням до обробки персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки, є порушенням конституційних прав ОСОБА_2 та втручанням держави в його особисте життя, то суд зауважує таке.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних регулює Закон №2297-V; цей закон спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Відповідно до статті 11 цього Закону підставами для обробки персональних даних є як згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних, так і дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень чи необхідність виконання ним обов`язку, який передбачений законом. Обробка територіальними підрозділами ДМС персональних даних заявника, що передує видачі цій особі паспорта громадянина України, а також ведення Реєстру є обробкою персональних даних на підставі закону (в цьому випадку Закону №5492-VI) на виконання покладених законом обов`язків, а отже не потребує згоди суб`єкта персональних даних.

Закон № 5492-VI визначає види інформації про особу (персональних даних), яка:

- вноситься до Реєстру «по замовчуванню», оскільки необхідна державі для ідентифікації своїх громадян;

- вноситься до Реєстру за згодою особи (наприклад, відцифровані відбитки пальців рук особи);

- не вноситься до Реєстру (обробка та внесення якої заборонена): про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.

Суд вважає, що технічний прогрес та швидка зміна суспільних відносин за останні десятиліття зумовили запровадження державою електронних баз даних у формі електронних реєстрів (на зміну паперовим картотекам), а також запровадження в 2012 році нових форм документів для ідентифікації особи (зокрема, й паспорта громадянина України у формі ІD-картки на заміну паперової книжечки) не впливає на гарантовані Конституцією України права особи і не перешкоджає виконанню нею свого обов`язку отримати паспорт громадянина України.

Тимчасова наявність в Державі можливості отримати паспорт в паперовій формі зразка 1994 для представників окремої суспільної групи, яка має побоювання, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду їх приватному життю, не надає права альтернативного вибору громадянину України отримати паспорт громадянина у формі книжечки взамін вже виданого йому паспорту у формі ID-картки (після втрати чи закінчення строку дії) через його небажання отримати і користуватися біометричними документами та наявності його персональних даних в ЄДДР.

Суд звертає увагу на те, що в спірному випадку підписи позивача на заяві-анкеті свідчать про його згоду на внесення інформації до ЄДДР та надання згоди на отримання відцифрованого образу обличчя, відцифрованого підпису, та відцифрованих відбитків пальців рук. Отже, оформлення позивачем паспорта громадянина України у формі ІD-картки № НОМЕР_1 , виданого 01.07.2019, при виготовленні якого ним було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР, який є єдиним та не буде повторно присвоюватись, свідчить, що обмін втраченого паспорта громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 від 01.07.2019, на новий паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, жодним чином не порушить права позивача на повагу до його приватного життя.

Натомість з огляду на інформацію з відкритих джерел щодо швидкого розвитку процесу діджиталізації державного та суспільного життя «https://www.pravda.com.ua/news/2021/05/17/7293799; https://dpss.gov.ua›news›didzhitalizaciya-ce-yakist-p.;https://www.president.gov.ua/news/prezident-ukrayina-robit-pershij-krok-do-elektronnoyi-demokr-68485; https://www.pravda.com.ua/news/2021/05/17/7293776/; https://mon.gov.ua/ua/news/cifrova-transformaciya-osviti-i-nauki-ye-odniyeyu-z-klyuchovih-cilej-mon-na-2021-rik-sergij-shkarlet; https://www.dw.com/uk/діджиталізація/t-47168398», ідентифікація особи позивача на підставі паспорта громадянина України у формі ID-картки лише сприятиме «якості» приватного життя ОСОБА_2 .

Отже, в спірному випадку, відмова Держави в особі відповідача у видачі ОСОБА_2 , паспорта громадянина України у формі книжечки взамін втраченого паспорта громадянина України у формі ID-картки не є втручанням Держави в право на повагу до його приватного життя.

З урахуванням встановлених судом обставин та позиції суду щодо аргументів позивача про порушення прав ОСОБА_2 діями відповідача, суд дійшов висновку про те, що відповідач не допустив протиправних дій щодо ОСОБА_2 .

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованим, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України судовий збір не стягується.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними інші судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

представник позивача - Зюбак Іван Васильович, паспорт НОМЕР_3 , виданий Верховинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 16.11.1995, адреса: с.Голови, присілок Шкіндівський, 3, Верховинський р-н, Івано-Франківська область, 77744;

відповідач Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Академіка Гнатюка, 29, м. Івано-Франківськ, 76010, в особі Верховинського відділу УДМС в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, 4а, селище Верховина, Івано-Франківська обл., 78700, .

Суддя /підпис/ Скільський І.І.