Справа № 200/329/22
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року Справа№200/329/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

10 січня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатом розгляду її заяви про призначення пенсії, поданої через портал ПФУ 22.12.2021 року, 28.12.2021 року було отримано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №02 від 23.12.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/329/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у задоволенні клопотання Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про залучення в якості співвідповідача відмовлено. Виправлено описку допущену в тексті ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року в адміністративній справі № 200/329/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення. Постановлено по тексту ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року про відкриття провадження в адміністративній справі № 200/329/22 замість Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважати вірним найменування відповідача - Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві ().

У строк, встановлений судом від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що 22.12.2021 позивач звернулася через Веб-портал із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки від 10.11.2021 №340, оскільки довідка видана ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля видобуток», яке не є правонаступником ТОВ ДТЕК «Добропільвугілля». Відповідно до наданих до заяви гр. ОСОБА_1 документів про стаж (ідентифікаційний код, трудова книжка, диплом, довідка про пільговий стаж, свідоцтво про народження дитини) та даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб, страховий стаж складає 33 роки 1 місяць 20 днів.

На підставі зазначеного просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_2 виданий 26 лютого 1998 року Добропільським МВ УМВС України в Донецькій області), відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Судом встановлено, що 22.12.2021 позивач звернулася через Веб-портал із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивача про призначення пенсії від 22.12.2021 року була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, за результатом якої прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.12.2021 року №02.

Рішення про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний код, трудова книжка, диплом, довідка про пільговий стаж, свідоцтво про народження дитини) та даних, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб, страховий стаж складає 33 роки 1 місяць 20 днів. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки від 10.11.2021 №340, оскільки довідка видана ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля видобуток», яке не є правонаступником ТОВ ДТЕК «Добропільвугілля». Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу (7 років 6 місяців).

Листом від 28.12.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що за результатами розгляду заяви від 23.12.2021 №02 винесено рішення про відмову в призначенні пенсії згідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Будь-яких інших обґрунтувань щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах рішення відповідача не містить.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття Управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі- Закон № 1058).

Законом № 1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року;

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Постановою Кабінету Міністрів України N 1028 від 09.12.2015 пункт 20 Порядку №637 доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , позивач у спірні періоди працювала на «Шахті Добропільська» ДХК «Добропіллявугілля»:

- з 07.05.2002 року по 01.01.2013 року вантажником дільниці матеріально-технічного постачання,

- з 02.01.2013 року по 14.02.2013 року- учнем бункерувальника дільниці технологічного комплекса поверхні №1,

- з 15.02.2013 року по 07.10.2015 року- бункерувальником дільниці технологічного комплекса поверхні №1,

- з 08.10.2015 року по 17.11.2015 року учнем гірничого робітника, зайнятого на виборці породи дільниці технологічного комплекса поверхні №1,

- з 18.11.2015 року по 25.01.2021 року гірничий робітник, зайнятий на виборці породи дільниці технологічного комплекса поверхні №1,

- з 26.01.2021 року по теперішній час - гірничий робітник, зайнятий на виборці породи дільниці технологічного комплекса поверхні №1.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Крім того, доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці та інших доказів, які підтверджували б не виконання позивачем роботи за зазначеними професіями у спірні періоди до суду не надано.

Окремо суд звертає увагу відповідача на те, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5), містяться записи щодо відомостей по спеціальному стажу за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3013Б1, які визначають підстави для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Між тим, під час призначення пенсії відповідачем взагалі не прийнято до уваги, інформацію, викладену у вищезазначеному реєстрі.

Разом з тим, положення КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право позивача довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним для призначення пенсії. Право надавати заперечення щодо рішення Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається позивачу на всіх стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Позивачем до позовної заяви була надана Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 10.11.2021 року №340, виданою Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Добропільське» Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток», в якій зазначено, що позивач працювала повний робочий день на виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління «Добропільське» Державного підприємства «Добропіллявугілля-Видобуток» у виробництві з видобутку вугілля «Шахта «Добропільська» з 07.05.2002 по 01.01.2013 вантажником дільниці матеріально-технічного постачання, 02.01.2013 року по 14.02.2013 року учнем бункерувальника дільниці технологічного комплекса поверхні, з 15.02.2013 по 07.10.2015 бункерувальником дільниці технологічного комплекса поверхні №1, що передбачено списком №2 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, ПКМСРСР №10 від 26.01.1991, ПКМУ №162 від 11.03.1994, ПКМУ №36 від 16.01.2003 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: ПКМУ №461 від 24.06.2016; з 08.10.2015 по 17.11.2015 учнем гірничого робітника, зайнятого на виборці породи дільниці технологічного комплекса поверхні №1, з 18.11.2015 року по 25.01.2021 року гірничий робітник, зайнятий на виборці породи дільниці технологічного комплекса поверхні №1, що передбачено списком №2 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, ПКМСРСР №10 від 26.01.1991, ПКМУ №162 від 11.03.1994, ПКМУ №36 від 16.01.2003, ПКМУ №461 від 24.06.2016 ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 26.01.2021 року по теперішній час гірничий робітник, зайнятий на виборці породи дільниці технологічного комплекса поверхні №1, що передбачено списком №2 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, ПКМСРСР №10 від 26.01.1991, ПКМУ №162 від 11.03.1994, ПКМУ №36 від 16.01.2003, ПКМУ №461 від 24.06.2016 ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Матеріали справи містять також Накази про результати атестації робочих місць за умовами праці з переліками професій та посад працівників шахти, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по списку №2 від 18.12.2009 року №722, від 14.11.2014 року №2711, від 31.12.2019 року №3087-ОД.

Підставою для не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача згідно довідки від 10.11.2021 №340, слугувало те, що довідка видана ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля видобуток», яке не є правонаступником ТОВ ДТЕК «Добропільвугілля», на що суд зазначає наступне.

З цієї ж довідки судом встановлено, що Шахта «Добропільська» виробничого об`єднання «Добропіллявугілля» реорганізована в Державне відкрите акціонерне товариство Шахта «Добропільська» ДХК «Добропіллявугілля» (Наказ МВП України № 464 від 16.09.1996 року).

Державне відкрите акціонерне товариство Шахта «Добропільська» ДХК «Добропіллявугілля» реорганізована у відокремлений підрозділ «Шахта «Добропільська» ДП «Добропіллявугілля» (Наказ №92 від 21.02.2003 року).

На базі відокремленого підрозділу Шахта «Добропільська» створено і розпочато роботу виробничого структурного підрозділу ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «Шахта «Добропільська» (Наказ Міністерства вугільної промисловості №50 від 07.02.2011, наказ ДП «Добропіллявугілля» №45 від 24.10.2011 року).

02.07.2012 року ВСП «Шахта Добропільська» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» об`єднана з ВСП «Шахта «Білицька» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», ВСП «Шахта «Алмазна» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (Наказ ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» № 75 від 28.03.2012 року).

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2020р. №1215 «Про повернення з оренди у державну власність вугледобувних підприємств», наказу Міністерства енергетики України від 28.10.2020р. №693 «Про створення Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток», наказу Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» від 19.01.2021 року №5 «Про створення відокремлених підрозділів» з 20 січня 2021р. створено відокремлений підрозділ «Шахтоуправління Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» від 19.01.2021р. №5 «Про створення «Добропільське» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток».

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного Кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Зі змісту наданої позивачем довідки суд встановив, що внаслідок низки реорганізацій «Шахти Добропіллявугілля» її правонаступником є ВП «Шахтоуправління «Добропільське» Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток», яким надано довідку на підтвердження спірного періоду роботи.

Враховуючи вказані норми в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з підстав того, що довідка видана ВП «Шахтоуправління «Добропільське» ДП «Добропіллявугілля видобуток», яке не є правонаступником підприємства, де працювала позивач, не мають законодавчого та доказового обґрунтування, тому мають бути відхилені судом як помилкові.

Виходячи з висновків суду пільговий стаж позивача підлягає повторному обчисленню.

Крім того суд зазначає, що частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року,в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абзац третій пункту 1.7 розділу І Порядку).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У пункті 4.7 Порядку № 22-1 окреслено право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Натомість, відповідач проігнорував вищезазначені законодавчо встановлені вимоги для належного прийняття та розгляду документів щодо призначення пенсії позивачу. Незважаючи на встановлений строк подання додаткових документів, всупереч приписам порядку 22-1 в частині подання у тримісячний строк з дня прийняття заяви відсутніх документів, відповідачем 23 грудня 2021 року винесено рішення №02 про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі № 204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Враховуючи те, що відповідачем по суті не розглядалось питання щодо зарахування/не зарахування до пільгового стажу за списком №2 періодів роботи позивача з 07.05.2002 року по 01.01.2013 року, з 02.01.2013 року по 14.02.2013 року, з 15.02.2013 року по 07.10.2015 року, з 08.10.2015 року по 17.11.2015 року, з 18.11.2015 року по 25.01.2021 року, з 26.01.2021 року по 10.11.2021 року з урахуванням інформації, викладеної у довідці від 10.11.2021 №340, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за списком №2 вищезазначених періодів, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним): визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 23.12.2021 року №02 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.12.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням інформації, викладеної у довідці від 10.11.2021 №340, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнані судом протиправними, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню із обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 23.12.2021 року №02 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.12.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням інформації, викладеної у довідці від 10.11.2021 №340, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні) 40 копійок на користь ОСОБА_1 .

Рішення складено у повному обсязі та підписано 26 липня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Е. Абдукадирова