Справа № 400/1149/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 р. № 400/1149/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Фонду гарантуванння вкладів фізичних осіб, вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053,

про:визнання дій в частині неповернення депозитного вкладу незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі відповідач, Фонд) про:

визнання дії відповідача в частині неповернення позивачу його депозитного вкладу, укладеного між позивачем і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в сумі 107 168,00 грн незаконною;

зобов`язання відповідача сплатити позивачу заборгованість за договором банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014, укладеного між позивачем і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в сумі 107 168,00 грн, суму 3 відсотків річних, за користування грошовими коштами 9 653,93 грн, а разом: 116 821,93 гривні;

стягнення з відповідача спричинену моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.11.2014 він уклав з Публічним акціонерним банком «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014 щодо розміщення на депозитному рахунку коштів в сумі 134 534,00 грн терміном до 18.02.2015. У визначений термін грошові кошти позивачу повернуті не були.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». Пізніше із загальної суми його банківського депозиту 134 534,00 грн відповідач повернув йому лише 27 366,00 грн, а кошти в розмірі 107 168,00 неповернуті відповідачем і по сьогоднішній день. На переконання позивача такі дії відповідача суперечать нормам Конституції України, Цивільного кодексу України і Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також заподіяли йому моральну шкоду, розмір якої він оцінив в 100 000,00 гривень.

27.01.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 про відкриття провадження отримана відповідачем 21.02.2021.

17.06.2022 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача від 09.06.2022 № 60-5208/22, в якому він, зокрема, заявив клопотання про поновлення строку для подання відзиву. Проте, суд встановив, що цей відзив на позовну заяву не відповідає вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки не підписаний представницею позивача. А тому зазначений документ не може вважатися відзивом на позовну заяву.

У документі відповідача від 09.06.2022 № 60-5208/22 заперечено проти позову. У ньому зазначено, що у цих правовідносинах правові норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетними відносно інших законодавчих актів, оскільки вони є спеціальними. У спірних правовідносинах відповідач діяв в межах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і порушень прав позивача не допустив. При цьому представниця відповідача акцентувала увагу на тому, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, що є правовою підставою для закриття провадження у цій справі.

30.06.2022 через канцелярію суду надійшла від позивача відповідь на відзив, у якій він підтримав свої позовні вимоги. Додатково позивач вказав на те, що строки позовної давності він не порушив, оскільки негативну відповідь відповідача щодо виплати йому його коштів отримав 18.10.2021. До суду, як зазначає позивач, він звернувся 26.01.2022, тобто через три місяці, а отже з дотримання відповідних процесуальних строків.

Заперечень проти відповіді на відзив відповідач суду не подав.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3 розділу V Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 14 липня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 19.07.2022 № 159), Миколаївська міська територіальна громада, на території якої розміщується Миколаївський окружний адміністративний суд, віднесена до громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Враховуючи вищезазначене і значну інтенсивність воєнних (бойових) дій, що проводяться на території Миколаївської міської територіальної громади станом на день розгляду цієї справи, суд не вбачав за можливе розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін, оскільки це несе значні ризики для життя і здоров`я учасників судового процесу.

Тому суд розглянув цю справа у порядку письмового провадження. Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

18.11.2014 позивач уклав з ПАТ «ВіЕйБі Банк» договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014 (а.с. 7), відповідно до пункту 1.1 якого предметом договору є розміщення позивачем у ПАТ «ВіЕйБі Банк» строкового вкладу на умовах депозитного продукту «НВУ» в національній валюті України на строк 3 місяці з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів.

Згідно з пунктом 1.3 зазначеного договору сума початкового вкладу становить 134 534,00 гривні.

Дата вимоги Вкладником Вкладу 18 лютого 2015 року. Дата вимоги Вкладником пролонгованого Вкладу дата, що співпадає з першим днем по закінченню кожного наступного строку від дати укладення Договору (пункт 1.7 договору банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014).

Поряд з цим вкладом позивач мав відкритий у ПАТ «ВіЕйБі Банк» іще один гривневий депозитний вклад.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією відповідача прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу відповідача на тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Як зазначив позивач у позовній заяві та підтвердив відповідач у своєму документі від 09.06.2022 № 60-5208/22, із вищезазначеної суми коштів 27 366,00 грн пішла на відшкодування депозитного вкладу позивача за договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014 (а.с. 7).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою відповідача на ліквідацію цього банка провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції відповідача від 22.02.2016 № 213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки до 19.03.2018, а рішенням від 15.02.2018 № 474 на два роки з 20.03.2018 до 19.03.2020.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції відповідача від 03.09.2020 № 1627 управління майном (активами) ПАТ «ВіЕйБі Банк» та задоволення вимог кредиторів здійснюється відповідачем безпосередньо на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.

На виконання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 4452-VI) відповідач здійснив виплату позивачу гарантованої суми (200 000,00 грн) через банки-агенти, а саме:

10.02.2015 позивач отримав 168 918,17 грн через АТ «Альфа-Банк»;

06.04.2015 31 081,83 грн через АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується витягом з Переліку виплачених відшкодувань станом на 03.06.2022, підписаного начальником управління організації виплат вкладникам та операційної підтримки банків, що виводяться з ринку відповідача.

Кредиторська вимога позивача в сумі 107 168,00 грн була включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, що підтверджується Довідкою ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 14.07.2015 № Вд144-42/44 (а.с. 8).

Відповідно до листів ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 29.09.2015 № 06-32371 (а.с. 9), від 30.05.2016 № 05-31215 (а.с. 10) і від 04.04.2017 № 13/2-11494 (а.с. 11), листів відповідача від 19.07.2017 № 43-036-14982/17 (а.с. 12-13), від 05.10.2017 № 13/1-26194 (а.с. 14), від 09.01.2020 № 49-036-312/20 (а.с. 15), від 19.02.2020 № 49-036-2712/20 (а.с. 16) уповноваженими особами відповідача проводилось задоволення вимог кредиторів другої та третьої черги, а вимоги позивача включені до четвертої черги.

Листом від 18.10.2021 № 57-036-14181/21 (а.с. 17) відповідач повідомив позивача, що протягом процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» було здійснено часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів банку. Також у цьому листі зазначено, що 30.11.2020 виконавча дирекція відповідача прийняла рішення № 2029, відповідно до якого було затверджено ліквідаційний баланс ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 12.11.2020 та звіт про завершення ліквідації банку. Згідно зі статтею 52 Закону № 4452-VI вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними. Тому вимоги позивача до ПАТ «ВіЕйБі Банк» вважаються погашеними.

Вважаючи, що протиправною позицію відповідача щодо того, що його вимоги до ПАТ «ВіЕйБі Банк» є погашеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що про рішення виконавчої дирекції Фонду від 30.11.2020 № 2029, яким було затверджено ліквідаційний баланс ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 12.11.2020 та звіт про завершення ліквідації банку, а отже про погашення кредиторських вимог до банку, які не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку, позивач дізнався з листа відповідача від 18.10.2021 № 57-036-14181/21 (а.с. 17). Цей факт відповідачем не заперечується.

Таким чином, до моменту, коли позивач дізнався про наявність рішення виконавчої дирекції про затвердження ліквідаційного балансу ПАТ «ВіЕйБі Банк», позивач мав обґрунтовані очікування того, що його кредиторські вимоги будуть виконані. Ці його очікування постійно підтверджувались листами відповідача та ПАТ «ВіЕйБі Банк», в яких вони повідомляли позивача про те, що його вимоги як кредитора четвертої черги будуть виконані частково чи повністю після того, як будуть задоволені вимоги кредиторів третьої черги (а.с. 8-16).

Відтак суд прийшов до висновку, що позивач дізнався про порушення своїх прав з листа відповідача від 18.10.2021 № 57-036-14181/21. Позов у цій справі поданий позивачем 26.01.2022, тобто в межах шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Що стосується безпосередньо позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 4452-VI цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України прямо не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання, немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Зокрема, частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4452-VI встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

До загальних правових принципів подолання колізій у законодавстві належить принцип lex specialis derogat legi generali, зміст якого полягає в тому, що у разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 807/257/14.

Відтак у спірних правовідносинах правові норми Закону № 4452-VI є спеціальними по відношенню норм інших законів України, у тому числі кодексів.

Цей висновок кореспондується з правовою позицією, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі 6-2001цс15, відповідно до якої у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Крім того, у постановах від 08.02.2018 у справі № 308/3282/15-ц та від 14.02.2018 у справі № 553/2630/15-ц Верховний Суд зазначив, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, у правовідносинах щодо здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування коштів за вкладами норми Закону № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частиною третьою статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, у тому числі рахунки умовного зберігання (ескроу), а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах банках України. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків (пункт 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI).

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI на виконання свого основного завдання Фонду у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює таку функцію, як здійснення заходів щодо організації виплат відшкодування за вкладами у строки, визначені цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI закріплено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону № 4452-VI у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 27 Закону № 4452-VI нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд припиняє виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день затвердження ліквідаційного балансу банку та не пізніше наступного робочого дня розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про припинення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування (частина третя статті 28 Закону № 4452-VI).

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Згідно з пунктами 1 і 3 частини другої статті 49 Закону № 4452-VI протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, інвестування тимчасово вільних коштів банку в державні цінні папери, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів за умови достатності коштів для забезпечення процедури ліквідації в такій черговості:

1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними з банком особами, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними з банком особами;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом;

11) вимоги за інструментами з умовами списання/конверсії.

Частиною четвертою статті 52 Закону № 4452-VI встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними (абзац другий частини першої статті 52 Закону № 4452-VI).

Суд встановив, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією відповідача прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу відповідача на тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Станом на 21.11.2014 були чинними два договори банківського вкладу, укладеними між позивачем і ПАТ «ВіЕйБі Банк», одним з яких був договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014 від 18.11.2014 (а.с. 7).

Загальний розмір коштів, розміщених позивачем у ПАТ «ВіЕйБі Банк», станом на кінець дня, що передував дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку, становив 307 168,00 гривень.

На виконання гарантій, закріплених у частині першій статті 26 Закону № 4452-VI відповідач виплатив кошти позивачу 10.02.2015 та 06.04.2015 відповідно в розмірах 168 918,17 грн і 31 081,83 грн, всього: 200 000,00 гривень. Із вищезазначеної суми коштів 27 366,00 грн пішли на відшкодування депозитного вкладу позивача за договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014.

Невиплачена позивачу сума його вкладу в розмірі 107 168,00 грн була включена відповідачем як кредиторська вимога позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів згідно з пунктом чотири частини першої статті 52 Закону № 4452-VI до 4 черги.

30.11.2020 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 2029, відповідно до якого затверджено ліквідаційний баланс ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 12.11.2020 та звіт про завершення ліквідації банку.

Протягом процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» відповідачем здійснено часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

Згідно з першим реченням частини четвертої статті 52 Закону № 4452-VI вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 52 Закону № 4452-VI вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними.

Відтак незадоволені вимоги кредиторів третьої та нижчих черг до ПАТ «ВіЕйБі Банку» на день складання його ліквідаційного балансу (30.11.2020) вважаються погашеними, у тому числі, вимоги позивача як кредитора четвертої черги на суму 107 168,00 гривень.

Як наслідок, дії відповідача щодо неповернення позивачу коштів у сумі 107 168,00 грн є правомірними, а відповідні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому суд відхилив твердження позивача, що до спірні правовідносини регулюються нормами Цивільним кодексом України (далі ЦК України), оскільки ці правовідносини врегульовані спеціальними нормами Закону № 4452-VI.

Що стосується стягнення з відповідача 3 відсотків річних за користування грошовими коштами позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Поряд з цим, згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Отже, під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій, у тому числі три проценти річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 761/31569/16-ц, від 21.10.2021 у справі № 160/10300/19 та від 04.05.2022 у справі № 600/794/20-а.

Тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача сплатити 3 відсотка річних за користування грошовими коштами в розмірі 9 653,93 є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн суд вказує на таке.

Згідно частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В першому реченні абзацу другого пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З аналізу статей 23 і 1167 ЦК України слідує, що за загальним правилом моральна шкода відшкодовується лише при наявності неправомірних рішень, дій чи бездіяльності особи, яка її завдає.

Оскільки, як вище встановив суд, відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Фонду гарантуванння вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053; ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 27 липня 2022 року