Справа № 160/4466/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2022 року Справа № 160/4466/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу Петропавлівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про про визнання протитправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
15.03.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу Петропавлівського районного сектору ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу - Петропавлівського сектору ГУ ДМС України у Дніпропетровській області щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року серія НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років.
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу - Петропавлівського сектору ГУ ДМС України у Дніпропетровській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, серія НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до міграційного органу із заявою від 11.02.2022 року про ненадання згоди на обробку персональних даних та проханням вклеїти у паспорт позивача фотокартку по досягненню 45 років після спливу тридцятиденного строку, так як позивач є віруючою людиною, а отримання паспорта у формі ID-картки порушує право на свободу світогляду і віросповідання, бо передбачає присвоєння цифрового ідентифікатора у вигляді унікального номера запису у Реєстрі. Проте, відповідачем відмовлено у наданні такої послуги, у зв`язку з ненаданням всіх необхідних документів, а саме рішення суду, яким зобов`язано відповідача видати паспорт громадянина України 1994 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2022 року прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/4466/22 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), згідно частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи № 160/4466/22 у спрощеному провадженні.
Суд в ухвалі від 16.03.2022 року встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов в порядку ч. 1 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 15-ти днів з моменту отримання відповідачем ухвали суду від 16.03.2022 року.
28.04.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником Петропавлівського сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі відповідач, міграційний орган), в якому заперечується проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність та необгрунтованість. Також, відповідачем зазначено, що заява позивача розглянулась у порядку звернення громадян, бо це не є заявою про надання адміністративних послуг., а лист-відповідь відповідно не є рішенням про відмову у наданні адміністративних послуг. Одночасно позивачу листом повідомлено про загальний порядок вклеювання фотокарток до паспорта громадянина України по досягненню 25 і 45 років, з огляну на той факт, що у рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку та строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Крім того міграційний орган зазначає, що належність позивача до певної суспільної групи, так само як і його переконання щодо присвоєння унікального номера, не може бути підставою для того, щоб порушувати / не виконувати вимоги законодавства та / чи робити з цього винятки. Стосовно судової практики Верховного Суду вказує, що зразкові справи є актами індивідуальними та стосується прав та інтересів визначеної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що 31.07.2012 року Петропавлівським РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області було видано позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .
На звернення позивача щодо вклеювання фотокартки після досягнення 45 років у паспорт громадянина України у вигляді книжечки, відповідачем листом від 15.02.2022 року №1254-86/1254-22 повідомив про відсутність законних підстав для вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року, у зв`язку з досягненням 45-річного віку за відсутності відповідного рішення суду, окремо по справі позивача.
Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернулася до суду з вказаним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI(далі - Закон № 5492-VI), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302(далі Порядок № 302), Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII(далі - Положення № 2503-ХІІ).
Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині 1 статті 13 Закону № 5492-VI визначено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.
До документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України віднесено паспорт громадянина України.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом.
Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету.
Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.
Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання.
Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Згідно з Положенням № 2503-XII до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.
Положеннями п.п. 6 п. 6 Порядку № 302 встановлено, що обмін паспорта здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.
Отже, Порядком № 302 встановлено строк в межах якого громадянин України, який досяг 25 чи 45-річного віку, має звернутись до уповноважених державних органів із заявою про вклеювання до паспорту фотокартки.
Як слідує з листа відповідача, останнім відмовлено позивачу у вклеюванні до паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року фотокартки у зв`язку з пропуском місячного строку, встановленого Порядком № 302.
З матеріалів справи суд встановив, що позивачу 29.08.1973 року народження виповнилося 45 років 29.08.2018 року, однак звернулася до відповідача з питанням вклеїти фотокартку лише 11.02.2021 року, тобто з порушенням місячного строку, визначеного у Порядком № 302.
До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним (пункт 8 Положення № 2503-XII).
При цьому паспорт, в якому не вклеєно фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним для встановлення відповідної особи, однак визнання паспорту недійсним немає наслідком його вилучення. Крім того, вказаними нормами не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу тридцятиденного строку.
Позивач у позові посилається на те, що за релігійними переконаннями відмовляється від отримання паспорту у формі пластикової картки.
Згідно з частини 3 статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містять безконтактний електронний носій.
Відповідно частини 6 статті 6 Закону № 2297-ІV обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
Водночас суд зауважує, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.
Отже, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
Проте норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.
Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначеної у ч. 7 ст. 21 Закону № 5492-VI, у розумінні п. 2 ч. 1ст. 3 Закону №5492-VIє біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.
За таких обставин, суд вважає, що застосування відповідачем норми пп. 6 п. 6 Порядку № 302, є, по суті, примушуванням позивача до обміну паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, що суперечить його релігійним переконанням, а, отже, обмежує його права й свободи.
З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання спірних відносин, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи Пз/9901/2/18 (№806/3265/17).
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17 зазначила, що висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року зазначено, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Суд погоджується з тим, що позивачем пропущено строк для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягнення 45-річного віку без поважних причин і це є порушенням вимог п.п 6 п. 6 Порядку № 302. У той же час, за це порушення позивач може бути притягнутим до адміністративної відповідальності, однак це не можна тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки.
Суд вважає належним та дієвим способом судового захисту задовольнити вимоги позивача в межах спірних правовідносин, оскільки законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта позивача зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років.
Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд висловив у постановах від 05.12.2019 року у справі № 420/270/19, від 31.01.2020 року у справі № 200/6627/19-а та від 06.02.2020 року у справі № 420/3253/19, у справі № 460/842/19 від 31.03.2020 року.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Керуючись ст. 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу - Петропавлівського сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року, серія НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу - Петропавлівського сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, серія НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу Петропавлівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко