Справа № 640/26024/20
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2022 року м. Дніпросправа № 640/26024/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року (головуючий суддя Тулянцева І.В.)

у справі №640/26024/20

за позовом ОСОБА_1

до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області

про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів, що полягає у не забезпеченні форменим одягом і відповідними знаками розрізнення під час проходження служби цивільного захисту позивачем, відповідно до Норм забезпечення форменим одягом осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 №81;

- стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь позивача 200 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди.

Позовні вимоги обґрунтованій тим, що з метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області із запитом з приводу грошової компенсації за недоотриманий формений одяг, проте листом від 17.08.2020 №Д-261/01-26 відповідачем повідомлено, що законодавством не встановлено порядку нарахування грошової компенсації за недоотриманий формений одяг. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та необґрунтованою, оскільки під час проходження служби позивач мав право на повне забезпечення форменим одягом, однак, всупереч норм забезпечення форменим одягом відбувалось не в повному обсязі. На думку позивача, відсутність належного фінансового забезпечення відповідача не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на належне речове забезпечення. Окрім того, позивач зазначає, що внаслідок оскаржуваної бездіяльності він зазнав психологічних, моральних та душевних страждань, що призвело до спричинення моральної (немайнової) шкоди, яку позивач оцінює у сумі 200 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що після звільнення зі служби цивільного захисту у позивача відсутнє право на забезпечення форменим одягом і відповідними знаками розрізнення, а у відповідачів відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати компенсації за нього. При цьому, з огляду на позовні вимоги, предметом розгляду в цій справі є незабезпечення під час проходження служби цивільного захисту форменим одягом і відповідними знаками розрізнення, відповідно до норм Постанови №81, тобто з 02.03.2018. Однак, із зобов`язанням вчинити певні дії щодо компенсації позивачу коштів за неотриманий формений одяг позивач до суду не звертається та не додає доказів нарахування відповідачем сум такої компенсації, а просить суд лише стягнути моральну шкоду з відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що законодавством, яке регулює проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту та порядком забезпечення осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту форменим одягом, не визначено право таких осіб на отримання грошової компенсації замість предметів речового майна, і відповідно не встановлено обов`язку органів та підрозділів цивільного захисту здійснювати виплату такої компенсації.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано належним чином, що під час проходження служби цивільного захисту ОСОБА_1 як особа начальницького складу служби цивільного захисту мав право на забезпечення форменим одягом відповідно до визначених Норм забезпечення форменим одягом осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 №81. При цьому, при звільненні позивача зі служби, між Нормами №81 та фактичною видачею речей виявлені розбіжності, що на думку позивача, свідчить про невиконання відповідачем обов`язку щодо забезпечення ОСОБА_1 як особа начальницького складу служби цивільного захисту форменим одягом, передбаченим статтею 111 Кодексу.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області та на підставі наказу від 15.01.2020 року №20 його звільнено зі служби у відставку за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоров`я) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами Рядового і начальницького складу з виключенням зі списків особового складу кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій та зняттям з усіх видів забезпечення.

На звернення позивача, листом №Д-261/01-26 від 17.08.2020 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області повідомило позивача, зокрема, про те, що в період проходження ним служби в підрозділах ДСНС України позивачеві видавалось майно відповідно до Постанови КМУ від 14.02.2018 №81 в межах плану фінансування та законодавством не встановлено порядку нарахування грошової компенсації за недоотриманий формений одяг.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо забезпечення позивача, як особи начальницького складу служби цивільного захисту, форменим одягом, позивач звернувся до суду із позовом у даній справі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, з огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд зазначає таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 101 Кодексу цивільного захисту України визначено, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до статті 111 Кодексу цивільного захисту України, особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту забезпечуються форменим одягом і відповідними знаками розрізнення за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються центральному органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, іншому центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

Опис та зразки форменого одягу і відповідних знаків розрізнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та норми забезпечення форменим одягом затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Використання форменого одягу і знаків розрізнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту сторонніми особами тягне за собою відповідальність відповідно до закону.

У державних аварійно-рятувальних службах форменим одягом забезпечуються основні працівники за рахунок коштів, передбачених на утримання таких державних аварійно-рятувальних служб, за нормами та зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 115 Кодексу цивільного захисту України, держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

У відповідності до приписів статті 94 Кодексу цивільного захисту України, фінансове забезпечення діяльності центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, інших центральних органів виконавчої влади, що здійснюють державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізацію державної політики у сфері промислової безпеки, охорони праці та державного гірничого нагляду, управління зоною відчуження і зоною безумовного (обов`язкового) відселення, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансове забезпечення діяльності підрозділів з питань цивільного захисту, що функціонують у складі центральних органів виконавчої влади, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансове забезпечення діяльності підрозділів з питань цивільного захисту суб`єктів господарювання здійснюється за рахунок коштів таких суб`єктів господарювання. Фінансове забезпечення діяльності сил цивільного захисту здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів суб`єктів господарювання, інших не заборонених законодавством джерел.

Згідно пункту 10 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. № 593, першим днем проходження служби цивільного захисту вважається день прийняття громадянина на службу цивільного захисту, зарахування його в кадри ДСНС, присвоєння йому відповідного спеціального звання та призначення на посаду в апарат ДСНС, її територіальні органи, підрозділи Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (аварійно-рятувальні формування центрального підпорядкування, аварійно-рятувальні формування спеціального призначення, спеціальні авіаційні, морські та інші формування, державні пожежно-рятувальні підрозділи (частини), навчальні центри, формування та підрозділи забезпечення), заклади освіти цивільного захисту, наукові установи та інші підрозділи, в яких особи рядового і начальницького складу проходять службу цивільного захисту (далі - органи і підрозділи цивільного захисту).

Особи рядового і начальницького складу забезпечуються форменим та спеціальним одягом, знаками розрізнення, спорядженням і засобами індивідуального захисту (пункт 25 Положення №593).

Контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту, зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби (п.п.3 п.176 Положення №593).

На виконання статті 111 Кодексу цивільного захисту України Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про затвердження опису та зразків форменого одягу і відповідних знаків розрізнення особового складу органів і підрозділів цивільного захисту і норм забезпечення форменим одягом» від 23 серпня 2005 р. № 795, якою затверджено Норми забезпечення форменим одягом та іншим речовим майном старшого начальницького складу, частиною 5 пункту 2 якої було закріплено, що особам рядового та начальницького складу, звільненим:

за віком з правом носіння форменого одягу недоотриманий формений одяг видається пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на його отримання до дати закінчення строку контракту, грошова компенсація за нього не нараховується;

після закінчення строку контракту, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту, недоотриманий на момент звільнення формений одяг не видається і грошова компенсація не нараховується;

за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту зазначеними особами, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, недоотриманий на момент звільнення формений одяг не видається і грошова компенсація не нараховується. Вартість виданих таким особам предметів, строки носіння яких не закінчилися, утримується з них з урахуванням зносу.

Таким чином, вказана постанова не передбачала компенсації за неотримане, на момент звільнення, речове майно.

Після чого, 02.03.2018 набрала чинності постанова від 14 лютого 2018 року №81 «Про затвердження опису та зразків форменого одягу і відповідних знаків розрізнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та норм забезпечення форменим одягом», якою затверджено Норми забезпечення форменим одягом осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.

Із аналізу положень вказаної постанови Кабінету Міністрів України слідує те, що Нормами №81 також не передбачено нарахування та виплату грошової компенсації за не забезпечення осіб рядового і начальницького складу під час проходження служби цивільного захисту форменим одягом і відповідними знаками розрізнення.

Суд апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що компенсація вартості за речове майно, що не отримано, передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991.

Так приписами частини 1 статті 9-1 цього Закону встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до пунктів 2 - 5 Положення №593, служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, яка забезпечує пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, вживає заходів до запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідації їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Особи рядового і начальницького складу належать до персоналу (кадрів) ДСНС. Статус особи рядового і начальницького складу підтверджується службовим посвідченням, форма та порядок видачі якого встановлюються ДСНС.

Час проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Із зазначеного слідує, що правове регулювання питань щодо речового забезпечення військовослужбовців відрізняється від правового регулювання питань речового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, з огляду на відмінності між їх правовими статусами та соціальними гарантіями.

З огляду на вказане, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо компенсації вартості за речове майно, що не отримано, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Відтак, колегія суддів вважає правильними доводи позивача щодо наявності у нього права на отримання форменого одягу та відповідних знаків розрізнення під час проходження ним служби цивільного захисту, незалежно від стану фінансування відповідача.

У той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що після звільнення зі служби цивільного захисту у позивача відсутнє право на забезпечення форменим одягом і відповідними знаками розрізнення, а у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати компенсації за нього.

При цьому, з огляду на позовні вимоги, предметом розгляду в цій справі є саме бездіяльність відповідача щодо забезпечення позивача під час проходження служби цивільного захисту форменим одягом і відповідними знаками розрізнення, відповідно до норм Постанови №81.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 17.04.2019 року по справі № 810/4267/18, провадження №К/9901/24644/18, відповідно до якого зазначено: «як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи».

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що, за умови відсутності у відповідача обов`язку з нарахування та виплати компенсації звільненим особам зі служби цивільного захисту за не забезпечення форменим одягом і відповідними знаками розрізнення під час проходження такої служби, визнання протиправною бездіяльності відповідача у межах спірних правовідносин не є належним та ефективним засобом юридичного захисту, що, свідчить про відсутність підстав для задоволення такої позовної вимоги.

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 200000 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009, вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено бездіяльність відповідача, що призвела до порушення прав позивача, передбачених ст.3, ч.5 ст.17, ст.21 Конституції України, чим заподіяні психологічні, моральні та душевні страждання, а також спричинена моральна (немайнова) шкода в сумі 200000 грн.

В апеляційній скарзі позивач також вказує, що оскаржувана бездіяльність відповідача поставила його вкрай не вигідне становище, оскільки під час проходження служби ОСОБА_1 був вимушений самостійно купувати одяг необхідний для виконання своїх службових обов`язків, а ті предмети форменого одягу, які йому видавали він повністю зношував.

Проте, посилання позивача на наявність матеріальних збитків внаслідок придбання відповідного одягу за власний рахунок, не свідчать про наявність підстав для відшкодування саме моральної шкоди, у той час як позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, з наданням відповідних доказів щодо витрат на придбання такого одягу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200000 грн., з огляду на те, що позивач: не надав доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок поведінки відповідача, яку позивач вважає протиправною; не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди (200000 грн.) та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і діями відповідача.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі №640/26024/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко