Справа № 263/13207/21
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року Справа№263/13207/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Венжеги Івана Олександровича, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

УСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати противоправними дії о/у ВКП МРУП ГУНП в Донецькій області Венжега І.О. щодо складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та примусового доставлення на спеціальний майданчик транспортного засобу;

- стягнути з ГУНП в Донецькій області матеріальну та моральну шкоду;

- зобов`язати ГУНП в Донецькій області провести атестування ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ГУНП в Донецькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, оперуповноваженого ВКП Маріупольського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області Венжеги І.О. про визнання дій противоправними, стягнення шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

10 січня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Венжеги Івана Олександровича, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Абдукадировій К.Е.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №263/13207/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 вересня 2021 року, близько 22-00 години, автотранспортний засіб ДЕУ-ЗАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_1 , зареєстрований на імя ОСОБА_3 був зупинений співробітниками поліції з підстав перевірки наявності правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП на перехресті вул.Грецької та вул.Пушкіна у м.Маріуполі. Під час перевірки документів було з`ясовано, що автомобільний засіб перебуває у розшуку. Оперативно уповноваженим відділу кримінальної поліції МРУП ГУНП в Донецькій області Венжега І.О. було прийнято рішення про тимчасове затримання транспортного засобу та доставлення його на спеціальний майданчик, про що зазначено в акті складеному 22.09.2021 року. При цьому, підставою доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик в акті вказано ст.265-2 КУпАП, не зважаючи на те, що матеріали правопорушення співробітниками патрульної поліції за ст.265-2 КУпАП не складалися, а розшук зазначеного авто відбувався на підставі ст.36 «Про виконавче провадження» за постановою державного виконавця.

Позивач вважає, що оскільки матеріали про адміністративне правопорушення за ст.265-2 КУпАП не складалися співробітниками поліції, тому у відповідача 1 не було правових підстав для складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку на підставі ст.265-2 КУпАП.

У строк, встановлений судом, відповідачем 2 надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що 22.09.2021 приблизно о 22 год 00 хв. позивач рухаючись на автомобілі ДЕУ ЗАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , був зупинений працівниками поліції з підстав перевірки наявності правопорушення за ч. 2 ст. 122 КупАП. Під час перевірки документів з`ясувалось, що зазначений автомобіль перебуває у розшуку за постановою державного виконавця Лівобережного ВДВС за виконавчим провадженням відносно ОСОБА_3 . Працівниками поліції було складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП та викликано працівників ГУНП в Донецькій області для подальшого вирішення питання стосовно автомобіля. Оперуповноваженим ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області Венжегою І.О. прийнято рішення про тимчасове затримання транспортного засобу та доставлення його на спеціальний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено у Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Таким чином, відповідач-2 вважає, що будь-які порушення зі сторони оперуповноваженого ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 відсутні.

Відповідач - 1 своїм правом не скористався та відзиву на позов не подав.

За нормами частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_3 виданий 4 липня 1996 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області), відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається з Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22 вересня 2021 року, складеного о 23 год.40 хв., оперуповноважений ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області лейтенант поліції Венжега І.О. відповідно до ст.265-2 КУпАП у присутності понятих здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу ЗАЗ - DAEWOO НОМЕР_1 шляхом блокування/доставлення для зберігання на спеціальний майданчик: Донецька область, смт. Нікольське, вул. Свободи, 2 а. Також у Акті зазначено про те, що огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку з тим, що своїм розташуванням створює перешкоду руху іншим транспортним засобам.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, зокрема визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про дорожній рух" контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 35 цього Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 265-2 КУпАП визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання затверджено постановою КМУ №1102 від 17 грудня 2008 року.

Пунктом 2 вказаного Порядку №1102 передбачено, що тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Поліцейським забороняється брати участь у тимчасовому затриманні транспортних засобів у випадках, не передбачених законом.

Пунктом 2-1 Порядку визначено, що за наявності правових підстав, передбачених пунктом 2 цього Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться виключно за умов, що розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

За відсутності умов, зазначених в абзаці другому цього пункту, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом блокування за допомогою технічних пристроїв.

Випадки, коли розміщення транспортного засобу вважається таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У частині 3 статті 265-4 зазначено, що для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб:

1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів;

2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях;

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів;

е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду;

и) розташовано на позначених відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою місцях, призначених для паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома);

3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками;

4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту;

5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці;

6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації;

7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що розміщення транспортного засобу ЗАЗ - DAEWOO НОМЕР_1 перешкоджало дорожньому руху або створювало загрозу безпеці руху, згідно визначених випадках частини третьої статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як і не було надано до суду фотозйомки (відеозапису) про місце розташування такого транспортного засобу.

Пунктом 4 Порядку №1102 визначено, що у разі тимчасового затримання транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з додатком із зазначенням:

дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання транспортного засобу;

прізвища, імені та по батькові, спеціального звання, посади, найменування органу (підрозділу), у якому проходить службу поліцейський, який приймає рішення про тимчасове затримання транспортного засобу;

типу, марки, номерного знака, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується.

У разі тимчасового затримання транспортного засобу шляхом його блокування в акті вказується розташування місця його блокування, а у разі доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку також додатково зазначаються:

найменування, місцезнаходження та номер телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, номерний знак евакуатора;

найменування, місцезнаходження та номер телефону підприємства, установи або організації, які прийняли транспортний засіб для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку;

адреса місця зберігання транспортного засобу;

посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу складається у присутності двох понятих, а у разі прийняття рішення про доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку - особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують: поліцейський, який прийняв рішення про таке затримання, два понятих, а у разі доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку - особа, яка виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Вказаний акт також підписують відповідальна особа, зазначена в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, а також аварійний комісар у разі їх присутності.

Один примірник акта надається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, у разі їх присутності. У разі відсутності зазначених осіб примірник акта долучається до матеріалів справи про адміністративне правопорушення та може бути отриманий за зверненням таких осіб.

Другий примірник акта зберігається в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

У разі тимчасового затримання транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу повинно бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків тимчасового затримання транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України Про виконавче провадження.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення поліцейським за допомогою технічних засобів, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу відносно нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час здійснення фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних боків.

Вказані зображення чи відеозапис разом з іншою інформацією про адміністративне правопорушення за наявної технічної можливості негайно, однак не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вносяться до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

У разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, поліцейський оформляє протокол про адміністративне правопорушення, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. У протоколі (постанові) робиться відповідний запис про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням інформації про складення акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що долучається до протоколу (постанови).

Якщо правопорушення може бути усунуте водієм у максимально короткий строк, поліцейський не проводить тимчасове затримання транспортного засобу і оформляє протокол про адміністративне правопорушення, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. При цьому акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, якщо його вже складено, долучається до рапорту поліцейського про факт появи водія на місці правопорушення в момент виконання робіт із завантаження транспортного засобу.

Як встановлено судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, у Жовтневому районному суді м. Маріуполя перебували матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомо, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , передбаченого ст.ч.7 ст. 121 КпАП України.

Судом було встановлено, що 22.09.2021 року об 21:27 год. ОСОБА_1 в Донецькій області м. Маріуполя, Центральному районі, по вул. Грецька, 12, керував транспортним засобом ЗАЗDAEWOO T13110, державний номерний знак НОМЕР_1 , з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив вимоги п.п. 2.9В ПДР України, скоєно повторно протягом року, та здійснив адміністративне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 121 КпАП України.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 листопада 2021 року у справі № 263/13276/21, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 121 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Вищезазначене свідчить про те, що водій, що вчинив правопорушення був присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу, при цьому відповідачем не надано до суду доказів оформлення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення, або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу, у відповідності до приписів пункту 4 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання.

Так, суд зазначає, що тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативноправовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Так, механізм взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України з державними, приватними виконавцями при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень і рішень інших органів визначає Порядок взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України 30 січня 2018 року № 64/261/5.

Терміни, що використовуються в цьому Порядку, вживаються в значеннях, наведених у Законах України Про виконавче провадження (далі - Закон) та Про Національну поліцію.

Інформаційна взаємодія здійснюється з використанням таких інформаційних систем: автоматизована система виконавчого провадження (далі - АСВП); Єдиний державний реєстр МВС (далі - ЄДР); єдина інформаційна система Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЄІС); інформаційний портал Національної поліції (далі - ІПНП) (пункти 2-3 Порядку №64/261/5 від 30 січня 2018 року.

Відповідно до пунктів 1-3 частини ІІІ Порядку № № 64/261/5 від 30 січня 2018 року визначено, що підставою для залучення поліцейських до розшуку транспортного засобу боржника є постанова державного, приватного виконавця про такий розшук.

Постанова державного, приватного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) транспортного засобу боржника, постанова начальника відділу державної виконавчої служби про скасування постанови державного виконавця про розшук (зняття майна з розшуку) транспортного засобу боржника надсилається до ІПНП в електронному вигляді з використанням ЕЦП державного, приватного виконавця, який виніс відповідну постанову, через АСВП не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення.

Відповідач, у своїх запереченнях зазначив, що підставою для тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його на спеціальний майданчик слугувало те, що зазначений автомобіль перебував у розшуку за постановою державного виконавця Лівобережного ВДВС за виконавчим провадженням відносно ОСОБА_3 .

Між тим, будь-яких доказів (постанови державного виконавця про розшук транспортного засобу боржника, тощо) до відзиву не надано.

При цьому, Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22 вересня 2021 року, складеного о 23 год.40 хв., оперуповноваженим ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції Венжега І.О. містить лише посилання на ст.265-2 КУпАП та те, що огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку з тим, що своїм розташуванням створює перешкоду руху іншим транспортним засобам.

Водночас, судом встановлено, що форма Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу містить графу, у якій зазначаються підстави для тимчасового затримання транспортного засобу: визначені статтею 265-2 КУпАП або статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях і домислах, відсутність в матеріалах справи доказів наявності постанови державного виконавця про розшук транспортного засобу боржника, не дозволяє суду перевірити правомірність тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його на спеціальний майданчик у зв`язку з перебуванням означеного транспортного засобу у розшуку, свідчить про те, що відповідач-1 діяв необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання противоправними дії оперуповноваженого ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції Венжега І.О. про тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик підлягає до задоволення.

Вимога позивача про визнання противоправними дії оперуповноваженого ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції Венжега І.О. щодо складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу задоволенню не підлягає з огляду на те, що поліцейський у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене частиною сьомою статті 121 КУпАП, що визначено статтею 265-2 КУпАП, наділений правом на складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ГУ НП в Донецькій області на користь позивача відшкодування матеріальних витрат у розмірі 1538,00грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) та 5000,00 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України визначає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 2-5ст. 25 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен враховувати конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що самий лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Позивачем до суду не було надано жодних доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, що виходячи зі змісту наведених правових приписів, зумовлює відсутність правових підстав для стягнення останньої з відповідача, і, відповідно, задоволення позовних вимог в цій частині.

Між тим, наявними у справі матеріалами підтверджується сплата за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу у розмірі 870,00 грн.

Пунктом 13 Порядку №1102 визначено, що за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС та Мінекономрозвитку розмірі за погодженням з Мінфіном.

Враховуючи, що судом встановлено противоправність дій оперуповноваженого ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції Венжега І.О. про тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик, та внаслідок цих дій позивачем понесено витрати, суд доходить висновку про стягнення з ГУ НП в Донецькій області витрат у розмірі 870,00 грн.

Щодо залишку суми, заявленої позивачем у позовній заяві у розмірі 668,00 грн., суд зазначає, що остання не підтверджена допустимими та достовірними доказами, з огляду на те, що квитанція про заправлення автомобільного засобу не свідчить про використання заправленого палива з метою повернення ЗАЗ - DAEWOO НОМЕР_1 . Окрім того, посилання позивача, що витрати на пересування склали близько 200,00 грн. взагалі не підтверджуються ніякими доказами у розумінні КАС України.

Окрім того, стягнення з відповідача 156,00 грн, якими позивачем збільшено позовні вимоги на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року по справі 263/13207/21 про залишення позовної заяви без руху, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на те, що зазначена сума є квитанціями про направлення відповідачам уточненої позовної заяви.

При цьому, частиною 1 статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частина 2 статті 161 КАС України визначає, що суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Таким чином, лише на суб`єкта владних повноважень КАС України покладено обов`язок додання до позовної заяви доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ГУНП в Донецькій області провести атестування ОСОБА_2 , суд відмічає, що це є дискреційними повноваженнями Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Поняття дискреції міститься в пункті 1.6 Методологи проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

При таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження Головного управління Національної поліції в Донецькій області та зобов`язувати останнього проводити атестацію поліцейських.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зауважує на таке.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб. За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Венжеги Івана Олександровича, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати противоправними дії оперуповноваженого ВКП Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції Венжега І.О. про тимчасове затримання транспортного засобу ЗАЗ - DAEWOO НОМЕР_1 шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 сплату за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу у розмірі 870,00 грн.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 26 липня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Е. Абдукадирова