Справа № 540/91/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/91/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мельника Ю.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Базилєвої Ю.О. (на підставі ордеру),

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України Компанієць А.В. (на підставі виписки з ЄДРПОУ),

представника відповідача Амельчакової Н.М. (на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 27 квітня 2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України, в якому позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03 грудня 2021 року № 81 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 04 грудня 2021 року;

- стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2021 року по день ухвалення рішення суду;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Позиція позивачки обґрунтовується наступним

Позивачка не погоджується з оскаржуваним наказом, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню та зазначає, що у порушення ст.87 Закону України «Про державну службу» попередження про звільнення позивачки прийнято відповідачем без конкретизації причин та підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», а лише містить формальний їх перелік, що породжує для позивачки негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Також, позивачка наголошує на тому, що повноваження Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції перейшли до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з 22 лютого 2021 року. При цьому, станом на дату попередження та звільнення позивачки в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання. Таким чином, позивачка зауважує, що кількість працівників Департаменту з питань виконання кримінальних покарань внаслідок приєднання до нього Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції не зменшилась, а навпаки збільшилась та кількість працівників бухгалтерської служби, в якій працювала позивачка, також зменшена не була, а навпаки збільшена на 8 посад, а тому відповідач мав змогу перевести позивачку до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Окрім того, позивачка зазначає, що відповідачем разом з попередженням позивачці було вручено перелік вакантних посад в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань, на одну з яких позивачка надала погодження. Однак, в подальшому позивачкою було відкликано відповідну заяву з огляду на те, що місцем дислокації запропонованої посади є м. Київ.

При цьому, на переконання позивачки, відповідач в супереч вимог закону не розглядав можливість її працевлаштування на посади з місцем дислокації у м. Одеса, де розташований структурний підрозділ Департаменту з питань виконання кримінальних покарань - Управління забезпечення діяльності у Південному регіоні, та не пропонував жодної вакансії в установах виконання покарань Одеської області, що в сукупності свідчить про те, що відповідач не мав дійсних намірів працевлаштувати позивачку.

Також, позивачка вказує, що в порушення норм КЗпП України та умов Колективного договору відповідачем: не проведено попередніх консультацій з профспілковою організацією до запланованих звільнень; не отримано погодження Профспілки на звільнення позивачки та не враховано гарантій, визначених п.п. 8.9.2 п. 8 Колективного договору щодо заборони звільнення працівників, які обиралися до складу профспілкових органів.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що комісією з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції було сформовано попередження, яким позивачку попереджено про наступне звільнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з припиненням державної служби через 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим попередженням, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Разом з попередженням позивачка ознайомилась з переліком вакантних посад категорії державної служби Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

В подальшому, позивачка направила до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань заяви, в яких виразила своє бажання на подальше проходження державної служби та надала погодження на призначення на посаду заступника начальника управління фінансового планування Бухгалтерської служби (на правах управління) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в порядку переведення.

Проте, після цього, позивачкою було подано заяви про відкликання заяв про призначення позивачки на посаду державної служби Департаменту з питань виконання кримінальних покарань до комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, без зазначення причин прийняття відповідного рішення.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням подання позивачкою заяв про відкликання заяви призначення позивачки на посаду державної служби Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, враховуючи наказ Міністерства юстиції України «Про втрату чинності наказу Міністерства юстиції від 23.07.2020 року № 2336/к «Про затвердження штату Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції» (зі змінами)» від 30.12.2020 року № 3839/к та попередження про скорочення від 20.07.2021 року з відміткою про ознайомлення, відповідачем було видано наказ від 03.12.2021 року № 81/ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » в наказовій частині якого, визначено підставу для припинення державної служби «у зв`язку із скороченням штату державних службовців відповідно до пункту 1 частині першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

При цьому, відповідач наголошує, що до моменту звільнення за скороченням заяв із зазначенням фактів, що перешкоджають реалізації права позивачки на продовження служби на посадах категорії державного службовця, ані до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань ані до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від останньої не надходило.

Також, відповідач звертає увагу, що відповідно до Рекомендацій щодо порядку сплати та обліку членських профспілкових внесків, затверджених постановою Президії Федерації професійних спілок України від 21 вересня 2006 р. №П-6-15, безготівкова сплата щомісячних членських профспілкових внесків проводиться за письмовою заявою члена профспілки роботодавцю про їхнє утримання із заробітної плати в розмірах, визначених статутом профспілку, впродовж усього періоду роботи на підприємстві, в установі, організації.

Натомість, відповідних заяв щодо сплати профспілкових внесків від ОСОБА_1 до комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції не надходило.

Таким чином, на думку відповідача, наказ від 03 грудня 2021 року № 81 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, прийнятий відповідно до норм чинною законодавства із дотриманням процедури звільнення, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки обґрунтовується наступним

Первинна профспілкова організація працівників територіальних органів Міністерства юстиції України, виходячи з мотивів аналогічних тим, що викладені у позовній заяві, вважає оскаржуваний наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03 грудня 2021 року № 81 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » - протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

В провадженні Херсонського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року, відкрито провадження по даній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 01 березня 2022 року.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 року №11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Херсонського окружного адміністративного суду - Одеському окружному адміністративному суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2022 року, адміністративну справу №540/91/22 передано на розгляд судді Стефанову С.О.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено перше судове засідання по справі на 27 травня 2022 року.

Вищевказаною ухвалою також витребувано з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Люстдорфська дорога, 9, м. Одеса, 65017, ) належним чином завірені копії матеріалів, які слугували підставою для винесення наказу від 03.12.2021 року № 81/о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », довідку про розмір грошового забезпечення за останні два місяці, які передували дню звільнення ОСОБА_1 , а також інформацію щодо вакантності посади, яку займала ОСОБА_1 , станом на час розгляду даної справи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року задоволено клопотання Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України та продовжено розгляд адміністративної справи №540/91/22 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в режимі відеоконференції за допомогою системи Easycon.

У судовому засіданні 27 травня 2022 року, проведеному в режимі відеоконференції, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи: пояснення з додатками (вхід. №15776/22/22) та додаткові докази (вхід. №17151/22), які надійшли від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки.

У судовому засіданні 16 червня 2022 року, проведеному в режимі відеоконференції, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи додаткові докази (вхід. №17828/22), які надійшли від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки.

У судовому засіданні 21 липня 2022 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи: додаткові докази, які надійшли від представника позивачки (вхід. №22258/22), додаткові докази (вхід. №23341/22), які надійшли від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки та письмові пояснення відповідача з додатками (вхід. №22292/22).

У судовому засіданні 26 липня 2022 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи: додаткові докази (вхід. №23580/22) та пояснення (вхід. №23581/22), які надійшли від відповідача.

При розгляді справи по суті у судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України підтримала заявлені позивачкою позовні вимоги.

Представник Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у додаткових поясненнях.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, письмові пояснення учасників справи, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 з 27 січня 2020 року перебувала на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансовою забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.07.2020 року №2336/к затверджено штат Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, відповідно до якого загальна кількість посад становить 100, в тому числі в управлінні бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення 10 (т.2, а.с.39-49).

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1252 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» (далі Постанова № 1252) постановлено реорганізувати територіальний орган Міністерства юстиції - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції шляхом його приєднання до міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанова № 1252 правонаступником територіального органу Міністерства юстиції, який реорганізується згідно з пунктом 1 цієї постанови, є міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департамент з питань виконання кримінальних покарань.

Відповідно до Постанова № 1252 Міністерством юстиції України прийнято наказ №4390/5 від 21.12.2020 року «Про реорганізацію територіального органу», яким реорганізовано територіальний орган - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції шляхом його приєднання до міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань та затверджено голову комісії з реорганізації.

Наказом Міністерства юстиції України від 21 грудня 2020 року №4403/5 «Про затвердження Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань» затверджено Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань.

Наказом Міністерства юстиції України від 30 грудня 2020 року №3891/к «Про затвердження штату Департаменту з питань виконання кримінальних покарань» затверджено структуру та штат Департаменту з питань виконання кримінальних покарань у кількості 307 штатних одиниць (т.2, а.с.11-38).

Відповідно до листа Міністерства юстиції України №761/38-33-21/7.4.2 від 08.01.2021 року Наказом Міністерства юстиції України від 30 грудня 2020 року №3891/к «Про затвердження штату Департаменту з питань виконання кримінальних покарань» затверджено структуру та штат Департаменту з питань виконання кримінальних покарань у кількості 307 штатних одиниць, що на 36 штатних посад більше попереднього штату (т.2, а.с.8-10).

Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повідомлено листами від 05.01.2021 року: за № 4.1/49/Квш голову Одеської обласної об`єднаної профспілкової організації та Голови регіональної профспілкової організації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Лесю Сулиму (т.2, а.с.74), за № 4.1/48/Квш голову Первинної профспілкової організації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Наталю Амельчакову (т.2, а.с.76), - про звільнення працівників у зв`язку із реорганізацією Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Наказом голови комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №25 о/с від 03.02.2021 року відповідно до п.1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 08.02.2021 р. звільнено, з припиненням державної служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року по справі № 420/3215/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу №25 о/с від 03.02.2021 р., поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №25 о/с від 03.02.2021 року «Про особовий склад» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника-начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника-начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09.02.2021року;

- стягнуто з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2021 року по 15.06.2021 року у сумі 141979,65 грн. (сто сорок одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень 65 коп.);

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника-начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09.02.2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року по справі №420/3215/21 набрало законної сили 01 грудня 2021 року.

Наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 14 липня 2021 року №70 О/С «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » наказано: скасувати підпункт 1.2. пункту 1 розділу 1 наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03.02.2021 року №25 о/с «Про особовий склад» в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць (т. 1, а.с.200-201).

Листом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 16 липня 2021 року №8/1-14996/Рд на ім`я в.о. голови комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції Сергія Квашина було направлено Перелік вакантних посад категорії державної служби Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, що можуть бути запропоновані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.2, а.с.78-79). Відповідно до Переліку вакантних посад категорії державної служби Департаменту з питань виконання кримінальних покарань станом на 16.07.2021 року вакантними залишалися 28 посад.

20 липня 2021 року головою комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції сформовано та вручено позивачці попередження, яким ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з припиненням державної служби через 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим попередженням, відповідно до пункту 1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (т.2, а.с.80), з яким позивачка ознайомилась під особистий підпис 20.07.2021 року. У додатках до попередження від 20 липня 2021 року також зазначено лист від 16 липня 2021 року №8/1-14996/Рд та Перелік вакантних посад категорії державної служби.

Заявою від 18.08.2021 року, зареєстрованою Департаментом з питання виконання кримінальних покарань за вхід. №13024 від 25.08.2021 року, ОСОБА_1 надано погодження на призначення її в порядку переведення на посаду Заступника начальника відділу фінансового планування Бухгалтерської служби (на правах управління) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (т.2, а.с.84).

Заявою від 05.10.2021 року, зареєстрованою Департаментом з питання виконання кримінальних покарань за вхід. №15123 від 11.10.2021 року, ОСОБА_1 , у відповідь на лист Департаменту з питання виконання кримінальних покарань від 27.08.2021 року №1-17718/Гр, надано копії запитуваних документів та зазначено, що: «У випадку відмови у задоволенні заяви щодо призначення на вказану посаду або якщо посаду вже обіймає інша особа, прошу надати перелік вакантних посад у Департаменті, з метою подальшого проходження публічної служби» (т.2, а.с.81-83).

Заявою від 11.10.2021 року, ОСОБА_1 в доповнення до заяви від 05.10.2021 року викладено прохання про призначення на посаду Заступника начальника відділу фінансового планування Бухгалтерської служби (на правах управління) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в порядку переведення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 01.12.2021 року згідно пункту 2 ч. 1 ст. 41, ч.3 ст. 87, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» (т.2, а.с.85).

Листом від 12.10.2021 року за №8/1-21224/Гр Департаментом з питань виконання кримінальних покарань на адресу ліквідаційної комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції направлено прохання про звільнення ОСОБА_3 , заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції в порядку переведення до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань за її згодою (т.2, а.с.86).

Заявою від 01.12.2021 року зареєстрованою Департаментом з питання виконання кримінальних покарань за вхід. №18213 від 08.12.2021 року, ОСОБА_1 було відкликано, зокрема, заяву від 18.08.2021 року про призначення її на посаду заступника начальника відділу фінансового планування Бухгалтерської служби (на правах управління) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (т.2, а.с.87).

Листом від 02.12.2021 року за №8/1-24828/Гр Департамент з питання виконання кримінальних покарань звернувся до ліквідаційної комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, у якому просить залишити лист Департаменту від 12.10.2021 року за №8/1-21224/Гр без розгляду (т.2, а.с.89).

Наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03 грудня 2021 року № 81 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » наказано звільнити у зв`язку зі скороченням штату державних службовців відповідно до пункту 1 частини 1 ст.87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 03 грудня 2021 р. звільнено, з припиненням державної служби. Як підставу звільнення вказано: наказ Міністерства юстиції України «Про втрату чинності наказу Міністерства юстиції України від 23.07.2020 №2336/к «Про затвердження штату Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції» (зі змінами)» від 30 грудня 2020 року №3893/к; попередження про скорочення від 20 липня 2021 року з відміткою про ознайомлення; лист Департаменту з питання виконання кримінальних покарань від 02 грудня 2021 року за №8/1-24828/Гр щодо залишення без розгляду заяв ОСОБА_1 від 01.12.2021 року про призначення її в порядку переведення на посаду заступника начальника відділу фінансового планування Бухгалтерської служби (на правах управління) Департаменту (т.2, а.с.90).

Крім цього судом встановлено, що 13 травня 2019 року Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за №11/155-84 зареєстровано Колективний договір, укладений на 2019-2021 роки між Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та Первинною профспілковою організацією Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (т.1, а.с.146-170).

Відповідно до пп. 2.1.6, 2.1.9, 2.1.13-2.1.14 Колективного договору Адміністрація управління зобов`язана та має право персонально попереджати про наступне вивільнення працівників не пізніше за 2 місяці. Надавати переважне право залишитися на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці згідно чинного законодавства. Одночасно з попередженням про вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці пропонувати працівникові іншу роботу в Управлінні. Враховувати переважне право на залишення на роботі. Ліквідація, реорганізація управління, зміна форми власності або часткове зупинення, що тягне за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці можуть здійснюватися тільки після завчасного падання профспілці інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватись, про строки проведення звільнення.

Відповідно до пп. 8.9.2 п. 8 Колективного договору адміністрація Управління зобов`язана не допускати звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів установи, організації протягом одного року після закінчення терміну, на який він обирався, крім випадків, зокрема, повної ліквідації Управління.

Також судом встановлено, що протоколом №2 загальних зборів первинної профспілкової організації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 14.01.2021 року прийнято рішення про припинення діяльності первинної профспілкової організації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції шляхом ліквідації (т.2, а.с.92).

Протоколом №1 установчих зборів членів Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України від 01.11.2021 року вирішено, зокрема: створити при територіальних органів Міністерства юстиції України, які входять до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, первинну профспілкову організацію; обрати ревізором Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України ОСОБА_1 (т.2, а.с.50-52).

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України, ідентифікаційний код юридичної особи 44422811: дата запису про проведення державної реєстрації 28.12.2021 (т.1, а.с.178-179).

Відповідно до довідки від 20.07.2022 року ОСОБА_1 з 01.11.2021 року є членом Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України та входить до складу її профспілкового комітету (т.2, а.с.58).

Позивачка, не погоджуючись з прийнятим наказом, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п.2 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ (далі Закон №889-VІІІ). Пунктом 1 ч.1 ст.1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону №889-VІІІ, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 2 3 статті 5 Закону №889-VІІІ передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VІІІ ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, статтею 87 Закону №889-VІІІ, зокрема, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

У Постанові від 24 липня 2020 року у справі № 816/654/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробив наступний висновок: «сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження».

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» під час розгляду спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Отже, вирішуючи спори про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, суди повинні з`ясувати: чи мала місце ліквідація державного органу або його реорганізація, якщо так, то чи мало це наслідком скорочення чисельності та/або штату державних службовців.

Скорочення штату може бути встановлене шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

При цьому судам необхідно звертати увагу, що оптимізація системи державних органів чи структури окремого державного органу, унаслідок яких змінюється належність посади державної служби до певної категорії посад; основні посадові обов`язки, - є зміною істотних умов державної служби, що за змістом та юридичними наслідками не є тотожним скороченням штату або чисельності працівників".

Так, судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року №1252 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" реорганізовано територіальний орган Міністерства юстиції - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції шляхом його приєднання до міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.07.2020 року №2336/к затверджено штат Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, відповідно до якого загальна кількість посад - 100, в управлінні бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення - 10, в тому числі: начальник управління - головний бухгалтер (державний службовець "Б") - 1, заступник начальника управління начальник відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст (державний службовець "В") - 4, начальник відділу фінансового забезпечення (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст (державний службовець "В") - 2, провідний спеціаліст (державний службовець "В") 1 (т.2, а.с.39-49).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції від 30.12.2020 року № 3891/к затверджено штат Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, згідно якого загальна кількість посад складає 307, в бухгалтерській службі (на правах управління) - 18, у тому числі: начальник управління (керівник служби) - головний бухгалтер (державний службовець "Б") - 1, заступник начальника управління (керівника служби) - начальник відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності (державний службовець "Б") - 1, заступник начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст державний службовець "В") - 5, заступник начальника управління (керівника служби) - начальник відділу фінансового планування (державний службовець "Б") - 1, заступник начальника відділу фінансового планування (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст (державний службовець "В") - 4, начальник відділу оплати праці та соціально-трудових відносин (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст (державний службовець "В") 3 (т.2, а.с.11-38).

З вищевикладеного вбачається, що у зв`язку з реорганізацією Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, скорочення чисельності посад державних службовців в управлінні де обіймала посаду позивачка не відбулось.

Вказаний факт також встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року по справі №420/3215/21, яке набрало законної сили 01 грудня 2021 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 1 статті 43 КЗпП встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повідомлено листами від 05.01.2021 року: за № 4.1/49/Квш голову Одеської обласної об`єднаної профспілкової організації та голову регіональної профспілкової організації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Лесю Сулиму (т.2, а.с.74), за № 4.1/48/Квш голову Первинної профспілкової організації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Наталю Амельчакову (т.2, а.с.76), - про звільнення працівників у зв`язку із реорганізацією Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Однак, відповідно до пояснень сторін, позивачка не була членом ані Одеської обласної об`єднаної профспілкової організації, а ні Регіональної профспілкової організації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Доказів зворотнього матеріали справи не містять та сторони суду не надали.

В той же час, наявною у матеріалах справи довідкою Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України від 20.07.2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 з 01.11.2021 року є членом Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України та входить до складу її профспілкового комітету (т.2, а.с.58). Проте, доказів на підтвердження отримання згоди первинної профспілкової організації, членом якої є позивачка, на виконання положень частини 1 статті 43 КЗпП відповідачем на вимогу суду не надано.

Частиною третьою статті 87 Закону №889-VІІІ передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі п.1 ч.1 цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду (ст.87 Закону №889-VІІІ).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що законодавством був визначений обов`язок Комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції попередити працівників про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 днів до звільнення.

При цьому, як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2021 року головою комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції сформовано та вручено позивачці попередження, яким ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з припиненням державної служби через 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим попередженням, відповідно до пункту 1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (т.2, а.с.80). Окрім того, у додатках до попередження від 20 липня 2021 року також зазначено лист від 16 липня 2021 року №8/1-14996/Рд та Перелік вакантних посад категорії державної служби.

В той же час, сторонами не заперечується та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що:

- заявою від 18.08.2021 року, зареєстрованою Департаментом з питання виконання кримінальних покарань за вхід. №13024 від 25.08.2021 року, позивачка надала погодження на призначення її в порядку переведення на посаду Заступника начальника відділу фінансового планування Бухгалтерської служби (на правах управління) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (т.2, а.с.84);

- заявою від 05.10.2021 року, зареєстрованою Департаментом з питання виконання кримінальних покарань за вхід. №15123 від 11.10.2021 року, ОСОБА_1 , у відповідь на лист Департаменту з питання виконання кримінальних покарань від 27.08.2021 року №1-17718/Гр, надано копії запитуваних документів та зазначено, що: «У випадку відмови у задоволенні заяви щодо призначення на вказану посаду або якщо посаду вже обіймає інша особа, прошу надати перелік вакантних посад у Департаменті, з метою подальшого проходження публічної служби» (т.2, а.с.81-83).

- заявою від 11.10.2021 року, ОСОБА_1 в доповнення до заяви від 05.10.2021 року викладено прохання про призначення на посаду Заступника начальника відділу фінансового планування Бухгалтерської служби (на правах управління) Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в порядку переведення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 01.12.2021 року згідно пункту 2 ч. 1 ст. 41, ч.3 ст. 87, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» (т.2, а.с.85).

При цьому, заявою від 01.12.2021 року, зареєстрованою Департаментом з питання виконання кримінальних покарань за вхід. №18213 від 08.12.2021 року, позивачка відкликала заяви від 18.08.2021 року, 05.10.2021 року та 11.10.2021 року та просила залишити їх без розгляду (т.2, а.с.87).

З цього приводу, суд зазначає, що встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.

Крім цього, суд критично відноситься до тривалого не прийняття рішення щодо переведення або звільнення позивачки із займаної посади після сплину 30-ти денного строку зазначеного в попередженні про наступне звільнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з припиненням державної служби через 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим попередженням.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві (державній установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року у справі № 826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 821/595/16, від 26 травня 2021 року у справі № 140/90/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 (П/9901/310/18).

В силу вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас ч.2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 липня 2020 року по справі №813/1520/16 висловив правову позицію, згідно якої при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 19.03.2020 року у справі №804/1542/16 (адміністративне провадження №К/9901/21292/18).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, після отримання заяви позивачки від 01.12.2021 року, не було запропоновано їй інші вакантні на даний час посади державної служби, що зазначені зокрема у листі Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 17.05.2022 року №8/1-1691Вс (т.1, а.с.115-120).

Крім того, при розгляді даної справи суд також враховує правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, викладену у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №812/1303/17 (провадження №К/9901/57012/18), згідно якої визначена КЗпП України процедура звільнення у випадку реорганізації, яка супроводжується скороченням чисельності працівників або штату, спрямована не на те, щоб витримати строк тривалістю два місяці і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату звільнень не оминути, однак дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів для працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади, позаяк в цій справі йдеться про державну службу.

Враховуючи встановлені вище порушення процедури звільнення позивачки із займаної посади, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03 грудня 2021 року №81 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд зауважує, що із аналізу норм статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення факту незаконного звільнення, орган, який вирішує спір, поновлює особу на посаді, яку вона займала до звільнення.

Враховуючи встановлений судом факт незаконного звільнення позивачки, суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 06 грудня 2021 року.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2021 року по день ухвалення рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт «з» пункту 1). Відповідно до ч.3 п.2 Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З даного приводу суд зазначає, що з наданих до суду витягів з табелів обліку використання робочого часу співробітників Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, вбачається, що ОСОБА_1 , після поновлення на посаді відповідно до наказу від 14 липня 2021 року №70 О/С відпрацьовано: у липні 2021 року 8 днів, у серпні 2021 року -12 днів, у вересні 2021 року 0 днів (т.1, а.с.208-210), у жовтні 2021 року 1 день (т.2 а.с.134).

Окрім того, з наданої відповідачем довідки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції вбачається, що позивачкою у жовтні-листопаді 2021 року відпрацьовано лише 1 робочий день (т.2 а.с.108).

Таким чином, зважаючи на той факт, що для розрахунку розміру середньоденної зарплати ОСОБА_1 відповідачем обрано період, протягом якого позивачка працювала всього лише 1 день, суд не вважає за можливе використати наведені значення для встановлення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на вищевикладене, на переконання суду, для встановлення суми середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу доцільним буде використати значення середньоденного заробітку, що обраховані у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року по справі №420/3215/21, яке є таким, що набрало законної сили 01 грудня 2021 року, а саме - 1631,95 грн.

Оскільки позивачку звільнено з роботи з 03.12.2021 року, відповідно 03.12.2021 року є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачці заробітну плату при проведенні розрахунку при звільненні.

Тривалість вимушеного прогулу позивачки, який утворився внаслідок винесення протиправного наказу, суд вважає необхідним обраховувати з 06.12.2021 року (перший робочий день після звільнення) по 26.07.2022 року.

Згідно листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №3501-06/219 від 12.08.2020 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів у грудні 2021 року складає 22, (кількість днів вимушеного прогулу складає - 19).

Згідно листа Міністерства економіки України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік», розміщеному на офіційному сайті Мінекономіки: https://www.me.gov.ua/Documents/Detail?lang=uk-UA&id=00e9e1b4-5537-42f3-8fe3-9d6b600e956e&title=ProRozrakhunokNormiTrivalostiRobochogoChasuNa2022-Rik:

- кількість робочих днів у січні 2022 року складає 19, (кількість днів вимушеного прогулу складає - 19);

- кількість робочих днів у лютому 2022 року складає 20, (кількість днів вимушеного прогулу складає - 20);

- кількість робочих днів у березень 2022 року складає 22, (кількість днів вимушеного прогулу складає 22);

- кількість робочих днів у квітні 2022 року складає 20, (кількість днів вимушеного прогулу складає 20);

- кількість робочих днів у травні 2022 року складає 20, (кількість днів вимушеного прогулу складає 20);

- кількість робочих днів у червні 2022 року складає 20, (кількість днів вимушеного прогулу складає 20);

- кількість робочих днів у липні 2022 року складає 21, (кількість днів вимушеного прогулу складає 18).

Виходячи з наведених величин, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивачки за час вимушеного прогулу за період часу з 06.12.2021 року по 26.07.2022 року, а саме: оскільки нарахована середньоденна заробітна плата становить 1631,95 грн., а кількість днів вимушеного прогулу складає 158 днів, то середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції складає 257 848, 10 грн.

У відповідності з п.2 ч.1 ст.371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, рівно як і рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Відповідно до зазначеної норми Закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 06 грудня 2021 року та стягнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачка частково довела обґрунтованість позовних вимог з викладених судом вище підстав.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не довели правомірності оскаржуваного наказу. Їх доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеними вище обставинами, встановленими судом, та нормами права, застосованими при вирішенні цього спору.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка звільнена від сплати судового збору з урахуванням приписів п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03 грудня 2021 року №81 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 06 грудня 2021 року.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань, виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 грудня 2021 року по 26 липня 2022 року у розмірі 257 848 грн. 10 коп. (двісті п`ятдесят сім тисяч вісімсот сорок вісім гривень десять копійок).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 06 грудня 2021 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Південного міжрегіонального управління з питань, виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: Первинна профспілкова організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України (73000, м. Херсон, вул. Воронцовська, буд. 11, ).

Повний текст рішення суду складено та підписано суддею 26 липня 2022 року.

Суддя С.О. Cтефанов