Справа № 640/39024/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо надання неправдивої в контексті запиту інформації про те, що: "З урахуванням викладеного повідомляємо, що Порядок організації публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик окремої категорії осіб та відомостей щодо підозрюваних, стосовно яких надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування затверджений наказом Генерального прокурора від 07 червня 2021 № 187. Пунктом 1 розд. 1 вказаного Порядку визначено процедуру реалізації в органах прокуратури положень ч. 8 ст. 135 та ч. 6 ст. 297-4 Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, а також відомостей щодо підозрюваних, стосовно яких слідчим суддею постановлено ухвалу про здійснення спеціального досудового розслідування. Публікація повісток про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування здійснюється на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора у рубриці "Повітки про виклик", a6o за прямим посиланням https://www.gp.gov.ua/ua/categories/povistki-pro-viklik-tavidomosti-pro-zdijsnennya-specialnogo-dosudovogo-rozsliduvannya";

- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо надання неповної інформації на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 09 грудня 2021, а саме, ненадання відомостей, запитуваних у пунктах 1, 5, 6 запиту;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора надати повну та достовірну інформацію на запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 09 грудня 2021 року, а саме надати відомості:

1) в якому саме розділі, за якою саме електронною адресою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підлягають опублікуванню повідомлення про завершення досудового розслідування на виконання вимог статей 290, 2975 Кримінального процесуального кодексу України;

2) на якому саме офіційному веб-сайті підлягають опублікуванню повістки про виклик та повідомлення на виконання вимог статті 2975 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку здійснення процесуального керівництва:

- прокурорами Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора;

- прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора;

- прокурорами Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора;

3) чи є виконанням вимог статей 135, 2974, 2975 Кримінального процесуального кодексу України публікація повісток про виклик та повідомлення на відповідних офіційних сторінках у мережі Facebook Офісу Генерального прокурора або спеціалізованих прокуратур Офісу Генерального прокурора.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 09 грудня 2021 року ним електронною поштою було надіслано на електронну адресу відповідача запит про доступ до публічної інформації, який містив 6 питань щодо надання відомостей стосовно електронних адрес офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора та спеціалізованих прокуратур, а також виконання ними вимог щодо опублікування повідомлень про завершення досудового розслідування на підставі статей 290, 2975 Кримінального процесуального кодексу. 17 грудня 2021 року на електронну адресу позивача надійшла відповідь за підписом начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію Офісу Генерального прокурора М. Бурдейної №27/3-5183 вих-21, в якій надано відомості щодо запитуваної інформації. Позивач з відповіддю відповідача не погоджується, оскільки, на думку позивача, Офіс Генерального прокурора навів відомості лише на питання запиту №№2 - 4, натомість відповідь не містить інформації, яка запитувалася в питаннях №№1, 5, 6, оскільки наведена відповідачем інформація начебто на зазначені питання не стосується запитуваних ним даних.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, що полягають у наданні неповної інформації, що запитується ОСОБА_1 у пунктах 1, 5, 6 запиту про доступ до публічної інформації від 09 грудня 2021 року;

- зобов`язано Офіс Генерального прокурора (, 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) повторно розглянути питання, викладені у пунктах 1 та 5 запиту про доступ до публічної інформації від 09 грудня 2021 року протягом 5 днів з дня набрання рішенням законної сили та надати обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду у цій справі;

- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що за результатами розгляду запиту позивача, відповідачем надано повну інформацію щодо запитуваних питань, яка за змістом відповідає ознакам публічної інформації, згідно Закону України "Про доступ до публічної інформації". Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції безобгрунтовано зазначав про ненадання позивачу відповідь на п. 5 запиту, оскільки останній надано наявну та задокументовану в Офісі Генерального прокурора інформацію щодо публікацій на офіційному веб-сайті відповідних повісток про виклик та відомостей про здійснення спеціального досудового розслідування, а також про відсутність окремих веб-сайтів у структурних підрозділах Офісу Генерального прокурора. Також, відповідач зазначає, що відповідь на п. 1 та 6 запиту потребують створення інформації та не підпадають під ознаки публічної, а тому Офіс Генерального прокурора надав всю наявну у нього повну, достовірну та точну інформацію, з у рахуванням вимог Закону та до повноваження відповідача не належить тлумачення вимог Закону.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 09 грудня 2021 року позивачем електронною поштою було надіслано на електронну адресу відповідача запит про доступ до публічної інформації, в якому позивач просив надати відомості:

1) в якому саме розділі, за якою саме електронною адресою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підлягають опублікуванню повідомлення про завершення досудового розслідування на виконання вимог статей 290, 2975 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України);

2) за якою саме електронною адресою розташований офіційний веб-сайт Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора;

3) за якою саме електронною адресою розташований офіційний веб-сайт Спеціалізована антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора;

4) за якою саме електронною адресою розташований офіційний веб-сайт Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора;

5) на якому саме офіційному веб-сайті підлягають опублікуванню повістки про виклик та повідомлення на виконання вимог статей 135, 297-4, 297-5 КПК України у випадку здійснення процесуального керівництва:

5.1.) прокурорами Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора;

5.2.) прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора;

5.3.) прокурорами Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора;

6) чи є виконанням вимог статей 135, 2974, 2975 КПК України публікація повісток про виклик та повідомлення на відповідних офіційних сторінках у мережі Facebook Офісу Генерального прокурора або спеціалізованих прокуратур Офісу Генерального прокурора.

На електронну адресу позивача 17 грудня 2021 року надійшла відповідь за підписом начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію Офісу Генерального прокурора М. Бурдейної №27/3-5183вих-21 в якій повідомлено, що Порядок організації публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик окремої категорії осіб та відомостей щодо підозрюваних, стосовно яких надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування затверджений наказом Генерального прокурора від 07 червня 2021 року № 187.

Пунктом 1 розд. 1 вказаного Порядку визначено процедуру реалізації в органах прокуратури положень ч. 8 ст. 135 та ч. 6 ст. 297-4 Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, а також відомостей щодо підозрюваних, стосовно яких слідчим суддею постановлено ухвалу про здійснення спеціального досудового розслідування.

Публікація повісток про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування здійснюється на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора у рубриці "Повітки про виклик", a6o за прямим посиланням https://www.gp.gov.ua/ua/categories/povistki-pro-viklik-tavidomosti-pro-zdijsnennya-specialnogo-dosudovogo-rozsliduvannya.

Також повідомлялось, що окремий вебсайт Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, як структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, у складі офіційного веб-порталу Офісу Генерального прокурора та органів прокуратури України не передбачений.

Окремий веб-сайт Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, як структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, у складі офіційного веб-порталу Офісу Генерального прокурора та органів прокуратури України не передбачений. Однак, на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, на стартовій сторінці наявний "банер" який містить гіперпосилання на сторінку Спеціалізованої антикорупційної прокуратури у соціальній мережі Facebook, адміністрування та наповнення якої здійснюється безпосередньо працівниками Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Окремий веб-сайт Спеціалізованої екологічної прокуратури, як структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, у складі офіційного веб-порталу Офісу Генерального прокурора та органів прокуратури України не передбачений. Однак на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора у рубриці "Діяльність" - "Пріоритети" - "Захист інтересів держави у сфері екології", a6o за прямим посиланням https://gp.gov.ua/ua/posts/zahist-interesivderzhavi-u-sferi-ekologiyi публікуються матеріали з питань діяльності Спеціалізованої екологічної прокуратури.

Не погоджуючись з наданою інформацією відповідачем, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково суд першої інстанції виходив з того, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність передбачених вимогам Закону підстав обмеження у доступі. Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених указаною правовою нормою, означає, що відмова в доступі до публічної інформації є необґрунтованою. Суд першої інстанції зроблено висновок, що відповідачем надано неповну інформацію в частині відповіді на пункти 1, 5, 6 запиту, чим порушено право позивача на отримання відповідної інформації.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України від 13 січня 2011 року №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Більш того, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до статті 12 Закону №2939-VI є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Положеннями КПК України передбачений обов`язок здійснення публікацій на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора під час досудового та судового провадження.

На підставі пункту 4.1.2 Положення про Департамент інформаційних технологій, документального та матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 20.03.2017 №88 на вказаний підрозділ покладено обов`язок забезпечення безперебійної роботи веб-порталу Генеральної прокуратури України (оновлення інформації, адміністрування користувачів).

Згідно із пункту 5.11 вказаного Положення головні спеціалісти, провідний спеціаліст відділу адміністрування мереж та технічного захисту інформації управління інформаційних технологій: здійснюють адміністрування системи відеоспостереження; здійснюють адміністрування веб-порталу Генеральної прокуратури України та веб-сайтів регіональних прокуратур; забезпечують щоденний моніторинг стану функціональної частини веб-порталу Генеральної прокуратури України та веб-сайтів регіональних прокуратур, а також внесення інформації до веб-порталу Генеральної прокуратури України; забезпечують роботу та внесення змін до функціоналу рубрик веб-порталу Генеральної прокуратури України та веб-сайтів регіональних прокуратур.

Законом України від 19 вересня 2019 року №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" передбачено утворення Офісу Генерального прокурора.

На підставі Наказу Офісу Генерального прокурора від 27.12.2019 №358 "Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора" початок роботи Офісу Генерального прокурора забезпечується виключно перейменуванням юридичної особи "Генеральна прокуратура України" в "Офіс Генерального прокурора" без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на Департамент інформаційних технологій (змінена назва структурного підрозділу) Офісу Генерального прокурора покладено обов`язок забезпечення роботи веб-порталу (веб-сайту) Офісу Генерального прокурора, що також підтверджується наказом Офісу Генерального прокурора від 15 грудня 2021 року №388 "Про впровадження у дослідну експлуатацію оновленого веб-порталу Офісу Генерального прокурора та органів прокуратури України".

Наведене в сукупності свідчить, що в межах спірних правовідносин, відповідач є розпорядником інформації, яка зазначена у запиті у розумінні вимог Закону України від 13 січня 2011 року №2939-VI, а позивач, відповідно, є запитувачем інформації.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що повивач звернувся із запитом до відповідача про надання публічної інформації, в рамках якого просив надати відповіді на 6 питань. Відповідь відповідача на питання 2-4 позивачем не оскаржується, а тому дослідженню в контексті наведених вище критеріїв підлягають наступні питання: 1) в якому саме розділі, за якою саме електронною адресою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підлягають опублікуванню повідомлення про завершення досудового розслідування на виконання вимог статей 290, 2975 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України); 5) на якому саме офіційному веб-сайті підлягають опублікуванню повістки про виклик та повідомлення на виконання вимог статей 135, 297-4, 297-5 КПК України у випадку здійснення процесуального керівництва: 5.1.) прокурорами Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора; 5.2.) прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора; 5.3.) прокурорами Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора. 6) чи є виконанням вимог статей 135, 2974, 2975 Кримінального процесуального кодексу України публікація повісток про виклик та повідомлення на відповідних офіційних сторінках у мережі Facebook Офісу Генерального прокурора або спеціалізованих прокуратур Офісу Генерального прокурора.

Так, частиною 1 статті 290 КПК України встановлено обов`язок слідчого або прокурора повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Поняття повідомлення у кримінальному провадженні врегульовано статтею 111 КПК України. Згаданою статтею встановлено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Частина 1 статті 135 глави 11 КПК України встановлює, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Разом з тим порядок виклику та повідомлення підозрюваних у разі здійснення спеціального досудового розслідування регулюється спеціальною нормою, а саме статтею 2975 КПК України, згідно з якої повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У пункті 3.3 Методичних рекомендацій щодо процесуального керівництва спеціальним досудовим розслідуванням, схвалених Протоколом засідання науково-методичної ради при Генеральній прокуратурі України від 25 травня 2017 року №4, вказується на те, що зазначені правила статті 290 КПК України цілком виконуються при здійсненні стороною обвинувачення відкриття матеріалів спеціального досудового розслідування, і їх реалізацію потрібно обов`язково забезпечити шляхом виклику підозрюваного у порядку, передбаченому частиною 1 статті 2975 КПК України, для повідомлення йому про завершення досудового розслідування і надання йому доступу до матеріалів цього розслідування.

Аналіз зазначених положень Закону дозволяє дійти висновку, що повідомлення підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування здійснюється у порядку, передбаченому частиною 1 статті 2975 КПК України, шляхом обов`язкової публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора повідомлення про вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому зі змісту ст. 2975 КПК України не вбачається, що обов`язковою умовою для її застосування є розробка відповідним органом нормативно-правових або організаційно-розпорядчих актів.

Судом першої інстанції встановлено, а відповідачем не заперечується, що саме Офіс Генерального прокурора в особі Департаменту інформаційних технологій забезпечує адміністрування веб-порталу (веб-сайту) Офісу Генерального прокурора.

У пункті 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

З наведеного слід дійти висновку, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Зважаючи, що обов`язок публікації повідомлень, про які зазначається у запиті, закріплений законодавцем у вищенаведених положеннях КПК України, а адміністратором офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора є відповідач, запитувана інформація, викладена у пунктах 1 та 5 запиту, підпадає під критерії "відображеності та задокументованості" і не потребує створення. У свою чергу, на відповідача, як адміністратора веб-сайту, покладається обов`язок володіння зазначеною інформацією.

Твердження відповідача щодо надання належної та задокументованої інформації на запит із посилання на Порядок організації публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 07 червня 2021 №187, не спростовує висновків суду першої інстанції, з наступних підстав.

Так, у пункті 1 розділу І вищенаведеного Порядку зазначається, що цей Порядок визначає процедуру реалізації в органах прокуратури положень частини восьмої ст. 135 та частини шостої ст. 297-4 КПК України щодо забезпечення публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, а також відомостей щодо підозрюваних, стосовно яких слідчим суддею постановлено ухвалу про здійснення спеціального досудового розслідування.

Таким чином, зазначений Порядок, визначає лише процедуру реалізації в органах прокуратури положень частини восьмої статті 135 та частини шостої статті 297-4 КПК України, і не регулює питання реалізації положень статті 297-5 КПК України.

При цьому, за результатами моніторингу офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора у розділі "Повістки про виклик" вбачається наявність публікацій на виконання вимог ст. 297-5 КПК України.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації" одним із принципів забезпечення доступу до публічної інформації є принцип прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 1 частини першої цієї статті).

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності вимог, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Забезпечення доступу до публічної інформації здійснюється двома способами: систематичного та оперативного оприлюднення інформації, і надання інформації за запитами на інформацію. Спосіб забезпечення доступу до публічної інформації залежить, у тому числі, від виду (характеру, суті) такої інформації. За положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації" кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.

Відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність передбачених частиною другою статті 6 згаданого Закону підстав обмеження у доступі.

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених указаною правовою нормою, означає, що відмова в доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно зроблено посилання позицію наведено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18, від 14 травня 2020 року у справі № 9901/589/19, від 04 лютого 2021 року у справі № 9901/598/19.

Частинами 1, 2 статті 23 Закону №2939-VI зокрема передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені, зокрема, до суду.

Запитувач має право оскаржити, у тому числі, ненадання відповіді на запит на інформацію, надання недостовірної або неповної інформації.

При цьому, оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (частина третя статті 23 Закону № 2939-VI).

Колегія суддів звертає увагу, що у відповіді на запит позивача щодо чи є виконанням вимог статей 135, 2974, 2975 Кримінального процесуального кодексу України публікація повісток про виклик та повідомлення на відповідних офіційних сторінках у мережі Facebook Офісу Генерального прокурора або спеціалізованих прокуратур Офісу Генерального прокурора, відповідач не надав повну відповідь лише обмежився загальними фразами.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем надано неповну інформацію в частині відповіді на пункти 1, 5 та 6 запиту, чим порушено право позивача на отримання відповідної інформації в доступній та зрозумілій формі.

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях українських судів. Зокрема, у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року по справі № 2а-204/12).

Отже, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан