Справа № 160/17757/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/17757/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 ( суддя першої інстанції Єфанова О.В.) в адміністративній справі №160/17757/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2, в якій позивач просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за 410 днів за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 19.05.2020 року по 02.07.2021 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 410 днів за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 19.05.2020 року по 02.07.2021 року.

В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що вона має статус учасника бойових дій. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №98 від 19 травня 2020 року її було звільнено у запас та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 наказом від 14 травня 2020 року №54-РС з 19 травня 2020 року. Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідачем не проведено розрахунків з позивачкою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.11.2016р. по 28.02.2018 р. та за період з 01.03.2018р. по 19.05.2020р. Позивачка звернулася до командира Військової частини НОМЕР_2 в якій просила нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.01.2016р. по 19.05.2020р., за період з дня звільнення 19.05.2020р. по день фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення 02.07.2021 року. 10.09.2021р. Військовою частиною НОМЕР_2 було направлено на адресу позивача лист, в тексті якого зазначено про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 та роз`ясненням, що згідно з законодавством, виплата компенсації у разі несвоєчасної виплати індексації, про виплату середнього заробітку не зазначено, оскільки індексація не є складовою грошового забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 позовні вимоги задоволені.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що при вирішенні даної справи, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №6-113цс16, та при винесенні рішення не застосував принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім грошовим забезпеченням позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо. З врахуванням принципу справедливості та співмірності, слід дійти висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку виплачується з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком. Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням про статус учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

Пунктом 1 наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.05.2020 № 98 визначено:

старшого прапорщика ОСОБА_1 , начальника польової служби лазні взводу матеріального забезпечення 1 парашутно-десантного батальйону звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14.05.2020р. №54-РС відповідно до пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу від 04 квітня 2006 року №3597-IУ з військової служби у запас підпунктом «а» та вважати таким, що справі та посаду здав 19 травня 2020 року;

19.05.2020 виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2, з усіх видів забезпечення та направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 Дніпропетровської області;

щорічну чергову відпустку за 2020 рік не використала. Грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік отримала;

виплачено грошову компенсацію за 20 діб невикористаних додаткових соціальних відпусток, як мати двох дітей до 15 років за 2016 ,2017 рік;

виплачено грошову компенсацію за 42 доби невикористаних додаткових відпусток як учасника бойових дій за 2018 рік, за 2019 рік, та за 2020 рік;

відпустка за сімейними обставинами за 2020 рік із збереженням грошового забезпечення не надавалась;

матеріальна допомога за 2020 рік для вирішення соціально-побутових питань не виплачувалась;

виплачено одноразову грошову допомогу по звільненню за 18 календарних років у розмірі 50% грошового забезпечення;

виплачено грошову компенсацію замість речового майна, замість предметів належних до видачі у сумі 33 379,12 грн.;

вислуга років в Збройних Силах України станом на 19.05.2020 складає: календарна - 18 років 5 місяців, пільгова - 21 рік 0 місяців.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2021р. у справі №160/164/20 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.06.2021р. ОСОБА_1 було нараховано індексацію грошового забезпечення за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 за період з 01.11.2016р. по 28.02.2018р. та за період з 01.03.2018р. по 19.05.2020р. та перераховано 02.07.2021 року на картковий рахунок суму 14 567,98 грн.

Грошові кошти на рахунок позивача зараховані 02.07.2021 р. в сумі 14567,98 грн., що підтверджується відповідною випискою, яка міститься в матеріалах справи.

16.07.2021р. позивачка звернулась до командира Військової частини НОМЕР_2 із заявою щодо нарахування та виплати середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні за період з 01.11.2016р. по 19.05.2020р. та за період з дня звільнення по день фактичної компенсації.

Відповідачем було направлено на адресу позивача лист, в тексті якого зазначено, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 та роз`ясненням, що згідно з законодавством, виплата компенсації у разі несвоєчасної виплати індексації, про виплату середнього заробітку не зазначено, оскільки індексація не є складової грошового забезпечення.

Вважаючи наявним право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

За змістом абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з статтями 4, 6 вказаного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статей 16, 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року №2017-III держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 18 вказаного Закону).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 ("Порядок №1078"), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Наведений висновок викладений у пунктах 43-44 постанови Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі №380/1513/20.

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

У цій справі позивач звернувся до суду за захистом права на індексацію свого грошового забезпечення у відповідний період, оскільки відповідач цієї індексації не нараховував і не виплачував та одночасно з цим не визнавав права позивача на її отримання.

Судовим рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року у справі №160/164/20 та постановою Третього апеляційного адіністративного суду ві 10.06.2021 року встановлено, що позивачка, перебуваючи на військовій службі, мала право на отримання індексації грошового забезпечення з 01.11.2016 року по 28.02.2018 року та за період з 01.03.2018 року по 19.05.2020 року, проте вона їй не нарахована й не виплачена через протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_2.

На цій підставі суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, ухвалив рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення у спірний період та про зобов`язання відповідача нарахувати й виплати позивачці таку індексацію.

Аналізуючи наведені положення законодавства і обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Так, на підставі закону у відповідача існував обов`язок вчинити конкретні дії на користь позивачки, але цей обов`язок не був виконаний, що є проявом бездіяльності.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права під час вирішення позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду, позивачка вважала, що відповідач протиправно не виплатив їй середній заробіток за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні і підставу для цієї вимоги пов`язувала з невиплатою їй індексації грошового забезпечення.

У контексті цих правовідносин слід зауважити, що індексація грошового забезпечення належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП, а застосування передбаченої статтею 117 КЗпП відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду стосовно задоволення вимог, пов`язаних з відшкодуванням середнього заробітку у зв`язку з невиплатою індексації грошового забезпечення під час звільнення зі служби.

Так, Верховний Суд уже неодноразово зазначав, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" її належить обов`язково нараховувати й виплачувати (постанови від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17, від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17, від 16 вересня 2020 року у справі №815/2590/18 та інші).

Статтею 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У постанові від 22 травня 2020 року у справі №320/1263/19 Верховний Суд вказував на те, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17 Верховний Суд зауважував на тому, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому належить застосовувати норми КЗпП.

З огляду на викладене, право на індексацію грошового забезпечення позивачка мала на підставі закону і відповідні кошти належали їй при звільненні.

Як встановив суд, при звільненні позивачки з військової служби з нею не було проведено повного розрахунку, позаяк не виплачено індексацію грошового забезпечення.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності (пункт 38 постанови Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17).

Узагальнюючи викладене, суд констатує не обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу судові витрати.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 в адміністративній справі №160/17757/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Повний текст постанови складено 21 липня 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва