Справа № 560/2798/21
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 липня 2022 року

м. Київ

справа № 560/2798/21

адміністративне провадження № К/990/18331/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі №560/2798/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.12.2020 №, яким застосована штрафна санкція у сумі 500000,00 грн за зберігання пального без наявності ліцензії.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 задоволено апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області, скасовано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі №560/2798/21, прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі №560/2798/21.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Касаційну скаргу подано втретє, раніше подані касаційні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 25.05.2022, від 22.06.2022 через неналежне викладення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України. Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтоване тим, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, скаржником зазначено про наявність випадків, передбачених підпунктами «а», «б» та «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункти 1, 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судом апеляційної інстанції, неправильно застосовано норми статей 15, 17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», статей 72, 73, 77, 78, 244 КАС України в контексті з`ясування обставин фактичного зберігання пального, зокрема місця та способу його зберігання, мети придбання, технічних характеристик використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсягів споживання, закупівлі та обставин використання пального та обов`язку доведення вказаних обставин податковим органом, за відсутності висновків Верховного Суду про застосування вказаних норм права до аналогічних правовідносин.

Верховний Суд зауважує, що у випадку посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Проте скаржником не обґрунтовано, в чому полягала помилка судів при застосування відповідних норм права та як такі норми мають застосовуватись. Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, що не є належним викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.

Також скаржником вказано, що Сьомим апеляційний адміністративним судом порушено норми процесуального права, оскільки застосовано норми права, а саме положення статті 77 КАС України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №160/10203/19, та положення частини 6 статті 78 КАС України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 806/570/16.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не взято до уваги, що у справі № 160/10203/19 зміст правовідносин полягав у тому, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Однак, у справі, у якій подано касаційну скаргу, зміст правовідносин полягає у здійсненні позивачем діяльності зі зберігання пального без наявності дійсної ліцензії. При цьому, створення умов державою задля отримання такої ліцензії не є спірним у цій справі, а спір полягає безпосередньо у наявності чи відсутності обов`язку у позивача отримати ліцензію.

У справі № 806/570/16 було встановлено, що прийняттю податкових повідомлень-рішень передувало прийняття постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тобто, податкові повідомлення-рішення були наслідком притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Однак, у справі, у якій подано касаційну скаргу, податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами проведеної фактичної перевірки на підставі висновків складеного акту. Протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, який в подальшому направлено до суду для прийняття рішення (справа №688/15/21), також було прийнято на підставі акту фактичної перевірки.

Отже, у справі, у якій подано касаційну скаргу, та у справах, які були предметом розгляду Верховним Судом, правовідносини не є подібними.

Верховний Суд зауважує, що посилання на пункти 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження можливі лише стосовно неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а не порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не містить належного обґрунтування того, в чому полягає помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні відповідних норм права та як відповідні норми повинні застосовуватися. Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм КАС України та податкового законодавства, висловлення незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, висловлення незгоди з наданою судом правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, переоцінки доказів, що не є належним викладенням заявлених підстав касаційного оскарження.

З посиланням на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України скаржником вказано, що судом апеляційної інстанції не було належним чином досліджено зібрані у справі докази, а саме рішення Шепетівського міськрайонного суду від 12.02.2021 у справі №688/15/21 та не враховано обставини, які встановлені цим рішенням, а також встановлено обставини здійснення діяльності зі зберігання пального за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не з`ясовано місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального, що згідно з пунктом 1 частини 2 статті 353 КАС України є підставою для скасування судового рішення апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд, та підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду відповідно до пункту 4 частини 4 статті 328 КАС України. Висновки відповідача та суду апеляційного інстанції щодо здійснення діяльності зі зберігання пального ґрунтуються виключно на підставі доказів про придбання пального за відсутності доказів фактичного зберігання придбаного пального, а відсутність таких доказів унеможливлює встановлення обставин здійснення діяльності зі зберігання пального.

Скаржником в касаційній скарзі зауважено про покладення на суб`єкта владних повноважень обов`язку доведення правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Разом з тим, доводи касаційної скарги не містять посилань на порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 77 КАС України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим висновок суду апеляційної інстанції стосується питання надання належних та допустимих доказів позивачем у справі під час проведення перевірки. Скаржником не доведено помилковість врахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №520/8681/18, відповідно до якого відсутні підстави для дослідження та перевірки первинних документів, наданих під час судового розгляду, проте які не досліджувались контролюючим органом та були відсутні у платника податків, і це стало наслідком недобросовісної поведінки самого позивача. Питання про відступлення від вказаного висновку Верховного Суду не порушується скаржником у справі.

Стосовно посилань скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права в частині неповного з`ясування обставин справи, Верховний Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу.

Проте скаржником не обґрунтовано у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України, не взято до уваги, що статтею 353 КАС України передбачені підстави для скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд. Разом з тим, в прохальній частині касаційної скарги скаржник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, тобто наявна суперечність між мотивувальною та прохальною частиною касаційної скарги, що не є належним викладенням вимог особи, що подає касаційну скаргу.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Скаржником не враховані роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалі від 26.05.2022 по даній справі. Повторно подана касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі №560/2798/21 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва