Справа № 260/1733/22
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2022 року м. Ужгород№ 260/1733/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88000), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2022 ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії, до якої долучила необхідні документи. Незважаючи на це, 01.02.2022 року рішенням органу Пенсійного фонду України № 40 у призначенні пенсії було відмовлено з мотивів недостатності необхідного 28-річного стажу роботи. При цьому не зараховано до стажу роботи період з 01.04.1992 по 18.01.1999 на малому підприємстві «Юність» (), оскільки в її трудовій книжці на печатці, що засвідчує запис про її звільнення, відсутній код ЄДРПОУ підприємства.

Зазначає, що до органу Пенсійного фонду було надано оригінал трудової книжки, яка є належним та допустимим доказом на підтвердження наявного трудового стажу. Всі записи в такій є послідовними, вчиненими за підписом відповідальних осіб та скріплені печатками організацій, а тому не можуть викликати сумнівів у їх достовірності. При цьому вважає, що пенсіонер не може відповідати за не впорядкованість трудової документації, не передачу такої підприємством на архівне зберігання, ліквідацію організації, та відповідно не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення.

02 червня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначив, що підставою неврахування періодів роботи по трудовій книжці позивача є те, що в її трудовій книжці на печатці, що засвідчує запис про її звільнення, відсутній код ЄДРПОУ підприємства. Також звертає увагу суду на тому, що вирішення питання щодо призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органу Пенсійного фонду України.

14 червня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти позиції відповідача викладеної у відзиві га позовну заяву з мотивів аналогічних, що наведені по позовній заяві.

04 липня 2022 року ухвалою ЗОАС до участі у справі було залучено в якості співвідповідача Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (територіальним органом Пенсійного фонду України, який розглядав заяву ОСОБА_4 за принципом екстериторіальності та яким було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсій №40 від 01.02.2022 р.

Дану ухвалу 05.07.2022 року було направлено на офіційну електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка була отримання останній в той же день, однак ні витребуваних документів ні відзиву суду не надано.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 25.01.2022 ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до службової записки Берегівського відділу обслуговування громадян №51/02-16 від 06.01.2022 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області була проведена перевірка архівного відділу Берегівської РДА щодо підтвердження стажу роботи для призначення пенсії гр. ОСОБА_4 .

Так, за результатами такої перевірки складено Акт №13 від 19.01.2022 року.

Згідно вказаного Акту, перевіркою встановлено наступне:

Перевіркою Книги обліку трудового стажу і роботи колгоспників колгоспу ім. Леніна с. В.Береги за 1984-1986рр. (форма-14), (пронумеровані, не прошнуровані) встановлено, що в даних відомостях є запис на « ОСОБА_5 , 1961г.»(мовою оригіналу), особовий рахунок № НОМЕР_1 . В даних документах вказано: період, встановлений мінімум, відпрацьовані людинодні, річні суми нарахованої зарплати.

Перевіркою Книги обліку праці і розрахунків з членами колгоспу ім. Леніна с. В.Береги за 1984р. (пронумеровано, прошнуровано) встановлено, що в даних документах є записи на « ОСОБА_5 » (мовою оригіналу), особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Перевіркою довідки про стаж роботи №А-49/07-05 від 17.05.2021р. встановлено, що період, встановлений мінімум, відпрацьовані трудодні та суми нарахування заробітної плати (річні) відповідають первинним документам.

За вищевказаний період інших осіб з таким прізвищем та ініціалами перевіркою не виявлено.

Висновок: Перевіркою встановлено, що довідка про стаж роботи №А-49/07-05 від 7.05.2021р. відповідає первинним документам.

За результатами розгляду поданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області листом №0700-0201-8/6375 від 08.02.2022р., ОСОБА_3 повідомлено, що до її стажу не зараховано період роботи з 01.04.1992 по 18.01.1999 на малому підприємстві «Юність» (), оскільки в її трудовій книжці на печатці, що засвідчує запис про її звільнення, відсутній код ЄДРПОУ підприємства.

Згідно вказаного вище листа №0700-0201-8/6375 у ОСОБА_3 загальний страховий стаж становить 13 р. 3 м. 26 дні ., який включає в себе період роботи з 02.05.1984 по 01.12.1986 в колгоспі імені Леніна. Актом перевірки №13 від 19.01.2022 підтверджено факт роботи ОСОБА_3 в колгоспі імені Леніна.

Так, розглянувши документи, подані для призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (територіальним органом Пенсійного фонду України, що розглядав заяву ОСОБА_4 за принципом екстериторіальності) було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсій №40 від 01.02.2022 р., оскільки страховий стаж роботи позивача становить 13 років 3 місяці 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Зокрема, до страхового стажу не враховано період роботи з 01.04.1992 р. по 18.01.1999 р., оскільки на печатці, яка засвідчує запис про звільнення відсутній код ЄДРПОУ.

Однак, згідно Архівної довідки Берегівської районної військової адміністрації від 08.05.2022року №319/02-25, у книзі наказів по малому підприємству "Юність" з особового складу за 1992 рік архівного фонду Мале підприємство "Юність" м. Берегово значиться: Наказ № 2 від 02 квітня 1992 року § 7 „Принять на работу по переводу с комбината питания в малое предприятие "Юность" по ст. 36 п. 5 КЗОТ Украины с 1 апреля 1992 года повара 3 розряда ст. № 6 т. ОСОБА_6 . Основание: заявление т. ОСОБА_7 " " так у документах".

У книзі наказів директора по особовому складу за 1996-2001 роки архівного фонду Мале підприємство "Юність" м. Берегово Закарпатської області значиться: Наказ № 1 від 01 січня 1999 року § 1 " ОСОБА_8 кухара їдальні № 6 звільнити з роботи з 18.01.1999 р. за власним бажанням згідно поданої заяви". "так у документах".

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

З дослідженої судом трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 02.12.1986 р., вбачається, що така повністю відповідає вимогам вищезазначених Інструкцій, зокрема: відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Запис про звільнення з роботи засвідчений підписом директора малого підприємства «Юність» , вказано яким наказом звільнено ОСОБА_8 та скріплений печаткою підприємства.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.04.1992 по 18.01.1999 на малому підприємстві «Юність» (), оскільки в її трудовій книжці на печатці, що засвідчує запис про її звільнення, відсутній код ЄДРПОУ підприємства.

Суд зауважує, що запис № 8 у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 про звільнення її з роботи завірений печаткою, проте відомості з такого відтиску печатки не читаються повністю, через відсутність яскравості кольору чорнила на такій печатці. Разом з тим, такий недолік заповнення трудової книжки позивача не є достатньою підставою для незарахування окремого періоду роботи особи до страхового стажу.

Також перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи ОСОБА_1 за таких обставин, суд проаналізував положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. <…>. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (пункт 2.14 Інструкції №58).

Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.15 Інструкції №58).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з абзацом другим пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що вимоги щодо внесення записів про звільнення з роботи та завірення печаткою запису про звільнення прямо передбачені Інструкцією № 58. Вимог до печатки, якою завіряються записи трудової книжки, Інструкція №58 не містить. Заповнюється трудова книжка відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, записи завіряються або такою особою, або керівником та скріплюються печаткою. Наявність нечіткого відбитку печатки не є недоліком заповнення трудової книжки і не є підставою вважати про відсутність страхового (трудового) стажу в позивача за спірний період.

У трудовій книжці позивача у відомостях про роботу за спірний період записи виконані у відповідності до вимог Інструкції №58. При цьому працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Та обставина, що підприємством, де працювала позивач, засвідчено записи в трудовій книжці нечітким відтиском печатки, не робить записи про роботу на цьому підприємстві недійсними чи неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу.

Суд зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. При цьому законодавець встановив необхідність підтвердження наявного трудового стажу іншими допоміжними документами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, виключно в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.02.2022 року № 40 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки наявні достатні обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_3 до страхового стажу період роботи з 01.04.1992 по 18.01.1999 на малому підприємстві «Юність» (). У цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з урахуванням спірного періоду суд зазначає наступне.

Судом, була встановлена неправомірність дій відповідача, що полягала у не врахуванні страхового стажу період роботи з 01.04.1992 р. по 18.01.1999 р. на малому підприємстві «Юність», однак як вбачається з матеріалів справи , відповіді відповідачів та оскаржуваного рішення неврахування вказаного періоду не було єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії чим, про що позивачку було повідомлено, однак підставами поданого позову є саме незаконність неврахування вищевказаного періоду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54 ) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Водночас суд не може перебирати на себе дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень , в даному випадку - пенсійного органу - щодо призначення пенсії, однак відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням даного рішення суду.

Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді розтлумачили, що "дискреційні повноваження" означають повноваження, що залишає адміністративному органу деяку міру свободи що стосується рішення, яке буде прийнято, що дозволяє йому вибрати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке знаходить найбільш підходящим.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд звертає увагу , що відповідач, який виніс оскаржуване рішення не надав суду відзиву та доказів, які би підтвердили правомірність оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково, з врахуванням чого у відповідності до ст. 139 КАСУ з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, м. Ужгород, пл. Народна,4 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.02.2022 року № 40 у призначенні пенсії .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Код ) м. Дніпро , вул. Надії Алексеєнко,106 врахувати у страховий стаж за вислугу років ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період її роботи з 01.04.1992 по 18.01.1999 на малому підприємстві «Юність» ().

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Код )м. Дніпро , вул. Надії Алексеєнко,106 повторно розглянути заяву № 215 від 25.01.2022 р. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Код ) м. Дніпро , вул. Надії Алексеєнко,106 судові витрати у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн., 00 коп.) сплаченого судового збору.

6.В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова