Справа № 400/2392/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 р. № 400/2392/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Миколаївського міського центру зайнятості, вул. Нікольська, 68, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання бездіяльності протиправною; визнання направлення від 09.02.2022 року № 08001 недійсним,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Миколаївського міського центру зайнятості (далі - відповідач) із позовними вимогами, зміст яких зводиться до наступного:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного виконання обов`язків з надання послуг позивачу з працевлаштування;

визнати позивача безробітним з незалежних від нього обставин та зобов`язати відповідача вчинити у зв`язку цим ряд дій.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач неналежним чином виконує Індивідуальний план отримання послуг та працевлаштування зареєстрованого безробітного ОСОБА_1 від 07.08.2021 № 0014, чим порушує його право на працевлаштування на підходящу для нього роботу.

22.02.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 про відкриття провадження надіслана відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримана ним 27.02.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

01.06.2022 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, в якому він заперечив проти позову та просив у задоволені позову відмовити повністю. Відзив аргументовано відповідачем тим, що 09.02.2022 він видав позивачу направлення на працевлаштування до ТОВ «Ківіт Плюс» за посадою «робітник з благоустрою». Результат направлення позивач повинен був надати до 15.02.2022. Результат за виданим направленням позивач не надав, що свідчить про небажання працевлаштуватися. Начальник відділу кадрів ТОВ «Ківіт Плюс» надіслала на електронну пошту відповідача повідомлення про проведену із позивачем співбесіду та про відсутність у нього наміру до працевлаштування. Позивач не надав відділу кадрів ТОВ «Ківіт Плюс» направлення для заповнення та відповідь в зазначені строки до центу зайнятості. Видаючи позивачу направлення на працевлаштування, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано.

15.07.2022 через канцелярію суду надійшла від позивача заява про доповнення позовних вимог до Відповідача, в позовній заяві від 12 лютого 2022 року до Відповідача, на неотримання послуг, при пошуку роботи, на працевлаштування від 07.07.2022, яка за своїм змістом є заявою про зміну предмета позову.

У цій заяві позивач просить суд визнати його намір перебувати в статусі зареєстрованого безробітного та шукати відповідно до його Індивідуального плану підходящу роботу, а його позовні вимоги до відповідача, викладені в позовній заяві, доповнити новими вимогами. За своїм змістом більшість цих вимог є деталізацією позовних вимог, що викладені в позовній заяві. При цьому позивач доповнив їх новою вимогою, а саме: стягнути з відповідача на його користь 4488,78 грн за заподіяну шкоду його правам та інтересам.

Підставу позову позивач не змінив. Позовні вимоги у заяві про доповнення позовних вимог позивач обґрунтовував також неналежним виконанням відповідачем Індивідуального плану позивача на отримання послуг та працевлаштування зареєстрованого безробітного.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

У відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду 01.06.2022, відповідач заявив клопотання про поновлення строку для подання відзиву. Клопотання він обґрунтував тим, що ухвалу про відкриття провадження від 22.02.2022 він отримував поштою. Із початку ведення бойових дій на території міста Миколаєва, а також через наявність виробничої необхідності, відповідач тимчасово змінив адресу для листування на: 54008, м. Миколаїв, вул. 6 Поперечна, 32. Крім цього, у період 09.03.2022 по 17.05.2022 весь склад юридичного відділу перебував у відпустках. Працівники цього відділу приступили до виконання своїх функціональних обов`язків 18.05.2022.

Суд встановив, що відповідно до списку розсилки поштової кореспонденції ухвала суду від 22.02.2022 про відкриття провадження в адміністративній справі отримана канцелярією суду 23.02.2022 і направлена відповідачу разом із позовною заявою з додатками в електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Відповідач отримав зазначену ухвалу 27.02.2022.

24.02.2022 близько четвертої години ранку російські війська здійснили широкомасштабне вторгнення на територію України. Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

З цього ж дня на території Миколаївської міської територіальної громади розпочались активні воєнні (бойові) дії. У зв`язку з цим та через наявність виробничої потреби відповідач тимчасового змінив своє фактичне місце розташування.

Відтак суд прийшов до висновку, що відповідач з поважних причин пропустив строк для подання відзиву для подання позовної заяви, і що цей строк підлягає поновленню.

У свою чергу позивач до своєї заяви про доповнення позовних вимог від 07.07.2022, яка надійшла до суду 15.07.2022, додав докази.

Відповідно до частини другої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви

Частинами сьомою і восьмою статті 79 КАС України встановлено, що якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У заяві про доповнення позовних вимог, до якої було додано докази, позивач не зазначив, чому вони не були подані разом із позовною заявою. Поряд з цим, проаналізувавши їх зміст, суд встановив, що значна більшість з них не стосуються предмету доказування, а деякі, які подані в оригіналі, можуть бути важливими при оформлені позивачем пенсії.

З огляду на зазначене суд вирішив повернути позивачу такі документи, що були додані до заяви про доповнення позовних вимог:

1) лист Миколаївської обласної державної адміністрації від 02.11.05 № С-3918/2-05;

2) лист Ленінського районного центру зайнятості України від 28.12.2005 № 06-1029;

3) лист Генерального консульства Российской Федерации Одессе от 06.07.2007 г. исх. № 125ш;

4) лист Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради України від 21.08.10 № Д-С-9/9-1/л;

5) лист Ленінського районного центру зайнятості України № 06-5133 від 07.10.2013 р.;

6) лист Миколаївського обласного центру зайнятості України від 09.04.2020 № 18/15/1128-20;

7) довідку Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» про періоди роботи, від 07.07.2020 № 08/5-3792;

8) довідку Інгульського районного військового комісаріату Міністерства оборони України від 24.07.2020 р. № 1786;

9) архівну довідку Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова Міністерства освіти і науки України від 28.07.2020 р. № 160-а/в;

10) довідку Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова Міністерства освіти і науки України від 28.07.20 № 160-а/в/1;

11) лист Миколаївської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» від 02.06.2021 р. 22/06-300;

12) корінець направлення на працевлаштування Відповідача від 25.04.2013 р. мені на посаду: вантажника Комунальної установи України;

13) лист Комунальної установи України «Миколаївський зоопарк» від 19.06.2019 № 278;

14) лист Одеського апеляційного адміністративного суду України № 2а-5717/09/1416, без додатку.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3 розділу V Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 14 липня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 19.07.2022 № 159), Миколаївська міська територіальна громада, на території якої розміщується Миколаївський окружний адміністративний суд, віднесена до громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Враховуючи вищезазначене і значну інтенсивність воєнних (бойових) дій, що проводяться на території Миколаївської міської територіальної громади станом на день розгляду цієї справи, суд не вбачав за можливе розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін, оскільки це несе значні ризики для життя і здоров`я учасників судового процесу.

Тому суд розглянув цю справа у порядку письмового провадження. Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є громадянином РФ, який з квітня 2005 року проживає в Україні.

14.07.2005 позивач отримав посвідку на постійне проживання, що підтверджується Тимчасовою посвідкою на постійне проживання серія НОМЕР_1 , виданого 14.07.2005 ВГІРФО ММУ УМВС України в Миколаївській області.

04.03.1994 позивач завершив курси зі справ про неспроможність (банкрутства) при Федеральному управлінні зі справ про неспроможність (банкрутство) при Державному комітеті Російської Федерації з управління державним майном, що підтверджується кваліфікаційним атестатом від 04.03.1994 № 075.

З 16.12.2005 позивач ніде офіційно не працював, що засвідчується Довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про наявний страховий стаж ОСОБА_1 від 07.08.2020 № 1400-0204-8/44688.

12.01.2006 позивачу надано статус безробітного на загальних підставах і призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом з наказу відповідача від 12.01.2006 № НТ060112

Згідно з наказом відповідача від 11.01.2007 № НТ070111 з 07.01.2007 позивачу припинено виплату допомогу по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Станом на 21.12.2022 (на день подання позивачем позовної заяви у справі № 400/2392/22) позивач був зареєстрований як безробітний у Миколаївському міському центрі зайнятості, що підтвердив відповідач у відзиві на позовну заяву.

07.08.2021 позивач і відповідач склали Індивідуальний план отримання послуг та працевлаштування зареєстрованого безробітного ОСОБА_1 № 0014 (далі - Індивідуальний план), відповідно до якого позивач бажав працевлаштуватися фахівцем в організації з питань неспроможності (банкрутства).

09.02.2022 відповідач видав позивачу направлення на працевлаштування № 0081001 на вільне робоче місце до ТОВ «Ківіт Плюс» за посадою робітник з благоустрою. Результати за виданим направленням позивач повинен був надати до 15.02.2022. Результат за виданим направленням позивач відповідачу не надав, що підтверджується поданням позивачем оригіналу цього направлення до суду як додатку до позовної заяви.

За інформацією, наведеною в електронному листі відділу кадрів ТОВ «Ківіт Плюс», позивач звертався до цієї юридичної особи з направленням з центру зайнятості. З ним було проведено співбесіду, проінформовано про умови праці і функціональні обов`язки робітника з благоустрою. Не прийнявши пропозицію про працевлаштування, позивач пішов і більше не повертався. У свою чергу позивач у позовній заяві підтверджує факт, що 10.02.2022 він звертався із направленням на роботу до ТОВ «Ківіт Плюс». З його слів при співбесіді він отримав упереджене до нього ставлення з боку службових осіб ТОВ «Ківіт Плюс», а також йому було відмовлено у працевлаштуванні і надані йому письмової оферти трудового договору з умовами, що були ним узгодженні 09.02.2022 з відповідачем.

16.05.2022 відповідач видав позивачу направлення на працевлаштування № 002002 на вільне робоче місце до Комунального виробничого підприємства по організації харчування в навчальних закладах за посадою вантажник, що підтверджують відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, а позивач - у заяві про доповнення позовних вимог. Позивач від зазначеної посади відмовився у зв`язку з тим, як він зазначає у заяві про доповнення позовних вимог, що відповідач не виконав свій обов`язок про інформування його про права та обов`язки вантажника, умови його праці, про правила внутрішнього трудового розпорядку та про умови колективного договору відповідного підприємства, а також з його правом бути включеним в групу слухачів курсів за програмою «Основи комп`ютерної грамотності».

19.05.2022 припинено реєстрацію позивача як безробітного у зв`язку з відмовою від двох пропозицій підходящої роботи, що підтверджується наказом відповідача від 19.05.2022 № НТ220519.

Вважаючи, що відповідач неналежним чином виконував Індивідуальний план ОСОБА_1 на отримання послуг та працевлаштування зареєстрованого безробітного, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 26 Конституції України та частиною першою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політки у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальних захист від безробіття визначені Законом України «Про зайнятість населення».

Абзацом першим частини четвертої статті 3 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, яких визнано в Україні біженцями, яким надано притулок в Україні, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, яким надано тимчасовий захист, а також ті, що одержали дозвіл на імміграцію в Україну, мають право на зайнятість на підставах і в порядку, встановлених для громадян України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 1 частини першої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» установлено, що зареєстровані безробітні мають право на безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції:

послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру;

консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії);

інформації про свої права та обов`язки як безробітного;

відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців.

Частиною першою статті 46 Закону України «Про зайнятість населення» закріплено, що підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.

Відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про зайнятість населення» у разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров`я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (далі - Порядок № 792).

Згідно з абзацом другим пункту 2 Порядку № 792 кар`єрний радник - співробітник центру зайнятості, який відповідно до цього Порядку забезпечує організацію надання послуг особам, які шукають роботу, зареєстрованим безробітним, здійснює супровід таких осіб з метою їх подальшого працевлаштування.

Абзацом першим пункту 6 Порядку № 792 встановлено, що особі, яка пред`явила документи, зазначені у пункті 4 цього Порядку, кар`єрний радник забезпечуватиме її супровід та організацію надання послуг.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 792 на основі документів та відомостей, передбачених пунктом 4 цього Порядку, отриманих від осіб, які шукають роботу, або з реєстрів та баз даних, кар`єрним радником здійснюється первинне профілювання відповідно до методики, затвердженої Мінекономіки в установленому порядку.

Методика здійснення первинного та поглибленого профілювання осіб, які шукають роботу, та зареєстрованих осіб, затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 № 1910, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за № 1517/32969, відповідно до пункту 10 Порядку № 792 (у редакції, чинній до 11.03.2020).

Згідно з абзацом першим пункту 11 Порядку № 792 за результатами первинного профілювання кар`єрний радник разом з особою, яка шукає роботу, складають індивідуальний план надання послуг.

Порядок та умови складання, виконання індивідуальних планів надання послуг і працевлаштування затверджені наказ Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 № 1913, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 28.12.2018 за № 1516/32968, відповідно до пункту 11 Порядку № 792 (у редакції, чинній до 11.03.2020).

Відповідно до абзацу першого пункту 12 Порядку № 792 у разі наявності пропозиції щодо роботи кар`єрний радник повідомляє про це особі, яка шукає роботу, та видає направлення на працевлаштування.

Форма направлення на працевлаштування затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 № 1911, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 28.12.2018 за № 1515/32967, відповідно до пункту 12 Порядку № 792 (у редакції, чинній до 11.03.2020).

Згідно з абзацом першим пункту 20 Порядку № 792 (у редакції, чинній до 01.07.2022) особа, яка шукає роботу і подала заяву про надання статусу безробітного, зобов`язана подати кар`єрному раднику не пізніше сьомого календарного дня з дня отримання направлення на працевлаштування письмову відповідь роботодавця про працевлаштування або відмову у працевлаштуванні.

Суд встановив, що позивач, як іноземець, 14.07.2005 отримав посвідку на постійне проживання в Україні.

На підставі частини першої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і частини четвертої статті 3 Закону України «Про зайнятість населення» позивач, як особа, яка постійно проживає в Україні та одержала дозвіл на імміграцію в Україну, мав право на зайнятість на підставах і в порядку, встановлених для громадян України.

З 12.01.2006 по 19.05.2022 позивач мав статус зареєстрованого безробітного.

07.08.2021 позивач спільно зі своїм кар`єрним радником склали Індивідуальний план отримання послуг та працевлаштування зареєстрованого безробітного ОСОБА_1 № 0014, відповідно до якого позивач бажав працевлаштуватися фахівцем в організації з питань неспроможності (банкрутства). На день складання зазначеного Індивідуального плану позивач перебував у статусі безробітного понад 6 місяців, а саме: 15 років 6 місяців.

Перед складанням Індивідуального плану кар`єрний радник відповідно до пункту 10 Порядку № 792 здійснив первинне профілювання згідно з Методика здійснення первинного та поглибленого профілювання осіб, які шукають роботу, та зареєстрованих осіб, затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 № 1910, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за № 1517/32969, що підтверджується змістом пунктів 1 і 2 Індивідуального плану.

Індивідуальний план складено у двох примірниках і підписаний позивачем і кар`єрним радником. У позовній заяві позивач не висловив будь-яких зауважень до змісту Індивідуального плану, а також до порядку та умов його складання.

Проаналізувавши Індивідуальний план, суд не встановив порушень норм Порядку та умов складання, виконання індивідуальних планів надання послуг і працевлаштування затверджені наказ Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 № 1913, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 28.12.2018 за № 1516/32968, відповідно до пункту 11 Порядку № 792 (у редакції, чинній до 11.03.2020).

Відповідно до абзацу першого пункту 12 Порядку № 792 у разі наявності пропозиції щодо роботи кар`єрний радник повідомляє про це особі, яка шукає роботу, та видає направлення на працевлаштування.

Суд встановив, що кар`єрний радник, який є посадовою особою відповідача, після складання і підписання сторонами Індивідуального плану двічі видавав направлення на працевлаштування, які за формою і змістом відповідали Формі направлення на працевлаштування, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 № 1911, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 28.12.2018 за № 1515/32967.

Так, позивач отримав направлення на працевлаштування:

09.02.2022 № 0081001 на вільне робоче місце до ТОВ «Ківіт Плюс» за посадою робітник з благоустрою;

16.05.2022 № 002002 на вільне робоче місце до Комунального виробничого підприємства по організації харчування в навчальних закладах за посадою вантажник.

На зазначені посади позивач працевлаштований не був, хоча на співбесіди приходив вчасно, що підтверджує також відповідач у своєму відзиві.

Зі змісту позовної заяви і заяви про доповнення позовних вимог слідує, що позивач не був працевлаштований на зазначені посади, оскільки відповідач не повідомив йому про умови працевлаштування. Як наслідок, під час співбесід він довідався, що вони не можуть вважатися підходящою для нього роботою. Підходящою роботою, на його думку, для нього є виключно робота в організації з питань неспроможності (банкрутства), про що зазначено в Індивідуальному плані.

Суд встановив, що позивач закінчив курси зі справ про неспроможність (банкрутства). Крім цього, на момент отримання направлень він мав статус безробітного понад 15 років.

Відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про зайнятість населення» у разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров`я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Відтак суд прийшов до висновку, що відповідач видав позивачу направлення на підходящу роботу з урахуванням його здібностей, стану здоров`я і професійного досвіду. Тобто у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно.

Відтак позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 4488,78 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» посадові особи органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, а також фізичні особи - підприємці, винні у порушенні законодавства про зайнятість населення, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу статей 22 і 1166 Цивільного кодексу України слідує, що за загальним правилом майнова шкода відшкодовується лише при наявності неправомірних рішень, дій чи бездіяльності особи, яка її завдає.

Оскільки, як вище встановив суд, відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу майнової шкоди.

Позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 79, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Миколаївського міського центру зайнятості (вул. Нікольська, 68, м. Миколаїв, 54001; ) відмовити повністю.

2. Повернути позивачу докази, які додані ним до заяви про доповнення позовних вимог від 07.07.2022, згідно з переліком, що вказаний у мотивувальній частині цього рішення.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду (адреса: проспект Гагаріна, 19-21, м. Одеса, 65039).

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 27 липня 2022 року