Справа № 320/13823/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року 320/13823/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І.,

при секретарі судового засідання - Бибі А.В.,

за участю:

представника позивача - не з`явився,

представника відповідача - Зборовської О.П.,

розглянувши в м. Києві у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Агрофірма "Розволожжя" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство "Агрофірма "Розволожжя" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2021 №14256/10-36-07-06 в частині грошового зобов`язання на загальну суму 6869005,00 грн., у тому числі за основним платежем 6244550,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 624455,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.07.2021 №14257/10-36-07-06.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що товариство не порушувало вимог Податкового кодексу України при здійсненні господарських операцій з реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва в частині визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість; поставка продукції здійснювалася юридичним особам, суб`єктам підприємницької діяльності - фізичним особам та кінцевим споживачам за ринковою (справедливою) ціною, що склалася на ринку сільськогосподарської продукції на момент такого продажу.

Також позивач зазначає, що встановлена у договорах ринкова (справедлива) ціна продукції між підприємством та його покупцями відповідає рівню звичайної ціни, при цьому контролюючим органом як відповідачем у справі належними та допустимими доказами не доведено зворотне.

На думку позивача, використана контролюючим органом в якості обґрунтування звичайної ціни з метою оподаткування податком на додану вартість середня ціна реалізації окремих культур сільськогосподарських підприємств Білоцерківського, Володарського та Сквирського районів у 2017-2020 роках, зазначена у листі Головного управління статистики в Київській області не є звичайною ціною у розумінні приписів Податкового кодексу України.

Крім цього, позивач зазначає про протиправність винесеного Головним управлінням ДПС у Київській області податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за нереєстрацію податкових накладних, внаслідок відсутності факту порушення податкового законодавства в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість при обрахуванні об`єкта оподаткування із застосуванням звичайних цін.

У зв`язку з зазначеним, позивач зазначив, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження невідповідності договірних цін реалізації сільськогосподарської продукції рівню звичайних цін з метою оподаткування податком на додану вартість, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважає незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що Головне управління ДПС у Київській області при проведенні перевірки Приватного підприємства "Агрофірма "Розволожжя", оформленні її результатів та винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, як наслідок податкові повідомлення-рішення є законними.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що позивачем занижені податкові зобов`язання з податку на додану вартість внаслідок поставки сільськогосподарської продукції за цінами, що нижчі за звичайні, рівень яких у періоді, що перевірявся, зазначені у письмовій відповіді територіального органу статистики як уповноваженого органу.

Таким чином, на переконання контролюючого органу, позивачем занижені податкові зобов`язання з податку на додану вартість, що в свою чергу, зобов`язує платника податків скласти та зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 (суддя Терлецька О.О.) відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 08.12.2021 (суддя Терлецька О.О.) закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 09.02.2022 (суддя Терлецька О.О.) вирішено здійснити подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

09.06.2022 на підставі розпорядження Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 №73-р/ка у зв`язку з перебуванням судді Терлецької О.О. у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестимісячного віку, було проведено повторний автоматизований розподіл справи №320/13823/21, за результатами якого справа була передана для розгляду судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 прийнято адміністративну справу №320/13823/21 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Балаклицького А.І., вирішено розглядати адміністративну справу за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 27.06.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.07.2022.

Судове засідання, яке призначене на 04.07.2022, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на навчанні. Призначено наступне судове засідання на 11.07.2022.

У судове засідання, призначене на 11.07.2022, з`явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Присутній у судовому засіданні 11.07.2022 представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та вказав на обставини, які на його думку свідчать про те, що ГУ ДПС у Київській області під час прийняття оспорюваних рішень, діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Приватне підприємство "Агрофірма "Розволожжя" (ідентифікаційний код 30771136, місцезнаходження: 09052, Київська область, Сквирський район, с. Антонів, вул. Ювілейна, буд. 1-А) є суб`єктом господарювання - юридичною особою, зареєстрованою Сквирською районною державною адміністрацією Київської області 24.03.2000, номер запису в ЄДРПОУ 0000160; 31.03.2000 взято на податковий облік в органах Державної податкової служби за реєстраційним номером 367; платник податку на додану вартість з 28.01.2002; індивідуальний податковий номер 03.

У період з 12.04.2021 по 26.05.2021 посадовими особами Головного управлінням ДПС у Київській області була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2020.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області складено акт від 02.06.2021 №8092/10-36-07-05/30771136 (далі - акт перевірки), згідно висновків якого встановлено наступні порушення:

- п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 6257074 грн.;

- п. 201.1, п. 201.10 Податкового кодексу України в частині відсутності реєстрації податкових накладних на загальну суму об`єкта оподаткування податком на додану вартість 31222747 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач 22.06.2021 звернувся до ГУ ДПС у Київській області з письмовими запереченнями за №22/06, в якому поставив питання про частковий перегляд висновків акту перевірки.

За результатами розгляду заперечень Головне управління ДПС у Київській області листом від 06.07.2021 №11594/12/10-36-07-01 залишило висновки, викладені в Акті перевірки, без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області були прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 08.07.2021 №14256/10-36-07-06 про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 6882781,40 грн., у тому числі за основним платежем - 6257074,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 625707,40 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "ПН" від 08.07.2021 №14257/10-36-07-06 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі 75582,75 грн.

Позивач у позовній заяві зазначив, що частково погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 08.07.2021 №14256/10-36-07-06, платником частково сплачено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 13776,40 грн. (в тому числі штраф 1252,40грн.), що підтверджується платіжним дорученням від 23.07.2021 №51885.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку шляхом подання до ДПС України скарги від 26.07.2021 за №26/07-2021/1 про їх скасування.

Рішенням ДПС України від 28.09.2021 №22012/6/99-00-06-01-01-06 податкові повідомлення-рішення від 08.07.2021 №14256/10-36-07-06 та №14257/10-36-07-06 в частині оскаржуваних сум залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, матеріали справи свідчать, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем податкової дисципліни заснований на твердженні про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість внаслідок продажу сільськогосподарської продукції за договірними цінами, що є нижчими за звичайні (середньо ринкові) у певному регіоні провадження господарської діяльності - Володарському та Сквирському районах Київської області.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В ході перевірки встановлено, що позивач здійснював вирощування сільськогосподарської продукції (соняшник, кукурудза, пшениця, горох, ріпак, соя, цукрові буряки) на земельних ділянках Володарського та Сквирського районах Київської області, з метою її подальшої реалізації та отримання доходу в межах господарської діяльності.

В акті перевірки зазначено, що ПП "Агрофірма "Розволожжя" здійснювало реалізацію власно вирощеної продукції за цінами нижчими, ніж ціни реалізації аналогічної продукції на ринку, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 6244550 грн., у тому числі по періодам: січень 2017 року - 48157 грн., лютий 2017 року - 1424 грн., березень 2017 року - 17 грн., квітень 2017 року - 1 грн., травень 2017 року - 5 грн., червень 2017 року - 257657 грн., липень 2017 року - 35305 грн., серпень 2017 року - 338364 грн., вересень 2017 року - 366630 грн., листопад 2017 року - 28562 грн., лютий 2018 року - 10 грн., березень 2018 року - 1 грн., квітень 2018 року - 45158 грн., травень 2018 року - 185636 грн., червень 2018 року - 151901 грн., липень 2018 року - 54098 грн., серпень 2018 року - 276141 грн., вересень 2018 року - 467147 грн., жовтень 2018 року - 326241 грн., листопад 2018 року - 299649 грн., грудень 2018 року - 46727 грн., січень 2019 року - 114 грн., лютий 2019 року - 41 грн., березень 2019 року - 91 грн., квітень 2019 року - 128 грн., травень 2019 року - 295887 грн., червень 2019 року - 257320 грн., липень 2019 року - 133934 грн., серпень 2019 року - 1189797 грн., вересень 2019 року - 1261564 грн., жовтень 2019 року - 57627 грн., листопад 2019 року - 1299 грн., грудень 2019 року - 63371 грн., лютий 2020 року - 13 грн., березень 2020 року - 426 грн., квітень 2020 року - 427 грн., травень 2020 року - 610 грн., червень 2020 року - 232 грн., липень 2020 року - 233 грн., серпень 2020 року - 26386 грн., вересень 2020 року - 16571 грн., жовтень 2020 року - 4137 грн., листопад 2020 року - 2762 грн., грудень 2020 року - 2749 грн.

В основу зазначених висновків контролюючим органом покладено лист Головного управління статистики в Київській області від 21.05.2021 №09-46/1074-21 наданий на запит Головного управління ДПС у Київській області від 27.04.2021 №9970/5/10-36-07-05 щодо надання рівня відпускних цін на сільськогосподарську продукцію на внутрішньому ринку, вирощену в Володарському та Сквирському районах Київської області за 2017-2020 роки.

Проаналізувавши отриману від управління статистики інформацію, відповідачем проведена звірка ціни реалізації сільськогосподарської продукції позивача з середньою ринковою ціною реалізації та встановлено, що позивач здійснював реалізацію сільськогосподарської продукції за цінами нижчими, ніж ціни реалізації аналогічної продукції на ринку, що призвело до заниження бази оподаткування податком на додану вартість та відповідно нарахувань податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 6244550 грн.

Таким чином, звичайні ціни Головним управлінням ДПС у Київській області визначено на підставі інформації про ціни, що надана Головним управлінням статистки в Київській області відносно середньої ринкової ціни реалізації на окремих територіях (Володарського та Сквирського районах Київської області).

Відповідно до абз. 1 п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. При цьому база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів не може бути нижче звичайних цін за певними винятками (абз. 2 п. 188.1 ст. 188 ПК України).

Згідно з п.п.14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Водночас, п.п.14.1.291 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

З положень наведених вище приписів ПК України вбачається, що ринковою ціною є ціна продажу товару за договором, якщо дотримано наступні умови: сторони укладають договір на добровільній основі (без примусу); сторони є взаємно незалежними юридично та фактично; сторони володіють достатньою інформацією про товар та ціни на ідентичні товари на ринку у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Згідно з п.п.14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відтак, визначення ціни за договором є істотною умовою договору купівлі-продажу і ці умови визначаються сторонами угоди.

Відповідно до п.п.14.1.80 п. 14.1 ст. 14 ПК України ідентичні товари - товари, що мають однакові характерні для них основні ознаки. При цьому під ідентичними розуміються товари, що мають однакові ознаки з оцінюваними товарами, у тому числі такі, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва (походження); виробник.

Однорідні (подібні) товари - товари, що не є ідентичними, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, у результаті чого виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (п.п.14.1.131 п. 14.1 ст. 14 ПК України)

Цим же пунктом кодексу передбачено, що для визначення товарів однорідними (подібними) враховуються такі ознаки: якість та ділова репутація на ринку; наявність торговельної марки; країна виробництва (походження); виробник; рік виробництва; новий чи вживаний; термін придатності.

Для визначення звичайної ціни з метою оподаткування контролюючий орган повинен використовувати інформацію про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах.

Алгоритм дій контролюючого органу використання звичайної ціни з метою оподаткування ПДВ визначений у листі Державної фіскальної служби України від 15.08.2016 №27600/7/99-99-14-02-01-17 "Про застосування звичайної ціни при визначенні бази обкладення ПДВ у ході документальних перевірок", відповідно до вимог якого при проведенні документальних перевірок виробників товарів з питання дотримання ними податкового законодавства при визначенні бази оподаткування ПДВ за операціями з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг, здійснених, починаючи з 1 січня 2016 року, рекомендується:

з`ясовувати джерела інформації про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах (далі - ринкові ціни);

визначати ринкові ціни, виходячи з даних цих джерел та обов`язково враховуючи ідентичність (спорідненість, порівнянність) змісту досліджуваної операції.

Суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не надано належних, допустимих та законних доказів щодо проведення співставлення умов господарських операцій під час реалізації (поставки) товарів, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів у порівняних економічних (комерційних) умовах, до яких відносяться: кількість (обсяг) товару (обсяг товарної партії) та формування ціни відповідно до обсягів поставок; базис поставки (транспортні та експедиційні витрати сторін); умови оплати (передоплата, після оплата, часткова оплата, строк внесення); формування ціни товару, розміщеного в ангарі/складі/на елеваторі; відсутність або наявність витрат на очищення, просіювання/калібрування, просушку; формування ціни товару в залежності від якості, виду товару, сорту, типу, класу, домішок, вологості, категорії, енергії проростання, вмісту білка чи клейковини, процента олії, зараження шкідниками; сезонні та інші коливання споживчого попиту на товари (роботи, послуги); закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); закінчення (наближення дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); інші істотні умови, які згідно із правилами ділового обороту на ринку сільськогосподарських культур зазвичай беруться до уваги при визначенні ціни товару тощо.

Також контролюючим органом не враховано, що до факторів ціноутворення також належать: рівень попиту на продукцію, кон`юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об`єктивно впливають на формування ціни.

Суд погоджується з позивачем, що використовуючи під час перевірки статистичні дані середніх цін реалізації сільськогосподарської продукції, відповідачем не було виконано головну умову у визначенні звичайних цін, встановлену у п.п.14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а саме не наведено жодних доказів, що договірні ціни, які застосовано ПП "Агрофірма "Розволожжя", не відповідають рівню ринкових (справедливих); не співставлені ціни реалізації ідентичного (однорідного) товару з врахуванням комерційних договірних умов інших постачальників на території Київської області.

Також відповідачем до матеріалів справи не долучено доказів, що позивач здійснював реалізацію ідентичного товару у відповідні звітні податкові періоди у співставних умовах, але за суттєво відмінними цінами, також не встановлено та не доведено обставин, які б мали вплив на заниження ціни, управління посилається виключно на середню ціну реалізації неідентифікованої сільськогосподарської продукції на території Київської області. Контролюючим органом не порівнювалася номенклатура такого товару, його стан та якість, інші співставні договірні умови, на яких здійснювалася реалізація товару.

Крім того, у Додатку №11 до акту перевірки середня ціна реалізації сільськогосподарської продукції не містить посилання на достовірні джерела отримання такої інформації та докази можливості її використання під час визначення податкових зобов`язань з ПДВ.

При цьому, арифметичний обрахунок звичайної ціни шляхом отримання середньоарифметичного значення середньоринкової ціни реалізації у Володарському та Сквирському районах Київської області, суд не бере до уваги в якості звичайної ціни.

Суд наголошує на тому, що з`ясування (встановлення) рівня звичайних цін, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах, має відбуватися відповідно до визначеної законодавством процедури.

Оскільки, акт перевірки не містить достовірної податкової та іншої інформації, у суду відсутні правові підстави стверджувати про порушення ПП "Агрофірма "Розволожжя" вимог податкового законодавства, зокрема, в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ за відповідні періоди.

Використана податковим органом статистична інформація не відображає ринкових цін в силу її специфіки і використана відповідачем не за її цільовим призначенням.

Зазначене підтверджується безпосередньо у листі Головного управління статистики в Київській області від 27.04.2021 №9970/5/10-36-07-05, на останньому аркуші якого зазначено, що наведені середні ціни призначені для статистичних цілей (розрахунків індексів цін, індексів обсягів реалізації продукції сільського господарства, тощо) і не можуть використовуватись для інших цілей, зокрема, не можуть бути підставою для оцінки тендерних пропозицій та визначення переможців під час проведення торгів згідно з процедурами, встановленими Законом України "Про публічні закупівлі".

Статистична інформація, використана відповідачем за даними, що подавалися суб`єктами підприємницької діяльності у формі державного статистичного спостереження №21 "Реалізація сільськогосподарської продукції (місячна)".

В свою чергу, зазначена статистична форма звітності не може використовуватися для цілей оподаткування, в тому числі для визначення звичайних та/або ринкових цін в силу причин, необхідних та достатніх для цілей п.п.14.1.219 п. 14.1 ст. 14 ПК України інформації стосовно якості та інші показників, згідно ДСТУ, а саме базових умов поставки сільськогосподарської продукції (місце поставки, витрати та ризики сторін, тощо); умов здійснення оплати (передплата, часткова передплата чи відстрочки платежу тощо); інших істотних комерційних умов договорів.

При цьому, статистична інформація не може використовуватися контролюючим органом як доказ щодо встановлення порушення про заниження податкового зобов`язання з ПДВ, оскільки така інформація прямо суперечить положенням абз. 3 ст. 21 Закону України "Про державну статистику", відповідно до якого статистична інформація, отримана органами державної статистики у процесі статистичних спостережень, не може вимагатися державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими юридичними особами, об`єднаннями громадян, посадовими, іншими особами з метою використання для прийняття рішень до конкретного респондента.

Таким чином, контролюючим органом не доведено у передбачений законодавством спосіб, що встановлена у договорах ринкова (справедлива) ціна реалізованої продукції між позивачем та його покупцями не відповідає рівню звичайних цін.

Викладені судом висновки також додатково підтверджуються листом Ради Бізнес - омбудсмена від 15.09.2021 за №34390.

Також суд не бере до уваги, посилання відповідача на правовий висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловлений у постанові від 15.08.2019 у справі №818/736/14, щодо застосування п.п.39.11.1 п. 39.11 ст. 39 ПК України.

Так, у зазначеній постанові суд касаційної інстанції зазначив, що відповідачем при проведенні перевірки здійснено аналіз цін реалізації сільгосппродукції підприємством пов`язаним особам та іншим особам, які не зареєстровані платниками ПДВ на підставі інформації щодо середньостатистичних цін по Конотопському району та рівня цін реалізації сільгосппродукції по Україні згідно інформації сайту "АГРОПРОФІ" з посиланням на приписи п.п.39.11.1 п. 39.11 ст. 39 ПК України (у редакції до 01.09.2013), відповідно до яких для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі: статистичні дані державних органів і установ.

Проте, вказана норма п.п.39.11.1 п. 39.11 ст. 39 РК України, яка передбачала визначення звичайних цін на підставі статистичних даних державних органів і установ, втратила чинності з 01.09.2013 відповідно до Закону України від 04.07.2013 №408-VІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо трансфертного ціноутворення"

Із вказаної дати нормами ПК України передбачено визначення звичайної ціни на рівні ринкових цін, які встановлюються на рівні ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (п.п.14.1.291 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Таким чином, правовий висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловлений у постанові від 15.08.2019 у справі №818/736/14, не є подібними та не можуть застосовуватися у даних правовідносинах.

Суд також не приймає доводи контролюючого органу, що внаслідок реалізації позивачем власної сільськогосподарської продукції за цінами нижчими, ніж ціни реалізації аналогічної продукції на ринку за даними листа територіального органу статистики, є свідченням проведення господарської діяльності без наявності розумної економічної причини (ділової мети).

Як зазначалося вище, відповідно до п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 5 П(с)БО №15 "Дохід" дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Під час реалізації продукції позивач збільшує дебіторську заборгованість покупця (актив), оскільки збирається отримати від покупця відповідну суму компенсацію. І ця компенсація може бути нижчою від собівартості; при цьому, виникнення доходу це не виключає.

Водночас, як встановлено в ході судового розгляду справи, під час проведення перевірки відповідачем не проводився аналіз відповідності ціни реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції виробничій собівартості за даними бухгалтерського обліку; доказів зворотного відповідачем не надано.

Відповідно до п.п.14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Вищевикладене не означає обов`язкової прибутковості кожної окремої операції, адже в аналізованих нормах йдеться не про позитивний фінансовий результат та не про прибуток як об`єкт оподаткування, а про дохід як один з елементів обчислення бази оподаткування. Господарська операція, спрямована на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об`єктивним процесом здійснення господарської діяльності, яка опосередковується комерційним ризиком неодержання очікуваного доходу.

Слід також зазначити, що згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Положеннями статей 43 та 44 Господарського кодексу України встановлена свобода підприємницької діяльності, зокрема: право комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності. Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Податковим органом, ані під час проведеної перевірки, ані під час судового розгляду справи, не надано жодних доказів відсутності у позивача мети щодо отримання економічного ефекту від господарських операцій та не вказано, в чому полягала податкова вигода від наявності збитків.

Відповідачем, також, не надано доказів та не наведено підтверджених обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку, що твердження Головного управління ДПС у Київській області про заниження податкових зобов`язань з ПДВ за відповідні звітні (податкові) періоди в сумі 6244550грн. є безпідставними та необґрунтованими.

Стосовно обов`язку позивача скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкові накладні, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п.201.8 ст. 201 ПК України).

До обов`язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в п.201.1 ст. 201 ПК України, законодавець відносить: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Беручи до уваги відсутність порушення в частині декларування податкових зобов`язань з податку на додану вартість, у ПП "Агрофірма "Розволожжя" відсутній обов`язок складати та реєструвати в Єдиному реєстрі податкові накладні відповідно до ст. 201 ПК України, що свідчить про протиправність застосування відповідачем штрафу за відсутність факту такої реєстрації у розмірі 75582,75 грн. згідно з п. 1201 ст. 120 ПК України.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 08.07.2021 №14256/10-36-07-06 в частині грошового зобов`язання на загальну суму 6869005 грн., у тому числі за основним платежем - 6244550 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 624455 грн., та від 08.07.2021 №14257/10-36-07-06 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 75582,75 грн.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.10.2021 №54047. Доказів понесення інших витрат суду не надано.

Відтак, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 22700,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 08.07.2021 №14256/10-36-07-06 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 6244550,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 624455,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 08.07.2021 №14257/10-36-07-06.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Агрофірма "Розволожжя" () сплачений судовий збір у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 липня 2022 р.