Справа № 280/10100/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2022 року м. Дніпросправа № 280/10100/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року (головуючий суддя Лазаренко М.С.)

у справі № 280/10100/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району

про визнання протиправними дій та стягнення недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Марциха Ярослава Олександровича, звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу різниці між фактично виплаченою та передбаченою законодавством разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2021 рік, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону № 367-ХІV від 25.12.1998 «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 7354, 00 грн. (сім тисяч триста п`ятдесят чотири) гривень.

Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус учасника бойових дій та має право на одержання пільг, встановлених для даної категорії осіб, у тому числі на отримання разової грошової допомоги до 5 травня. У 2021 році виплачена грошова допомога до 5 травня, проте, в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством України, що не відповідає статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні №3-р/2020 від 27.02.2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від від 28 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, меншому, ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачем протиправно виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу у розмірі меншому ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з тим, вимога про стягнення коштів задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем сума в розмірі 7354,00 грн. не нараховувалась, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Стосовно відшкодування правничої допомоги суд зазначив, що справа яка розглядалась є незначної складності, а тому розумним розміром витрат на правову допомогу є 1000 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Я.О. Марцих подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Також скаржник просить стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн. за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм чинного законодавства, вважає, що належним способом захисту у спірному випадку є саме стягнення грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми. Також зауважує, що суд не має права вирішувати питання зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено представником позивача в частині відмовлених позовних вимог і розподілу судових витрат, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.04.2018 (а.с. 18).

У 2021 році позивач, як учасник бойових дій, отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2021 року у розмірі 1491 грн.

На відповідне звернення позивача з приводу розміру виплати цієї допомоги відповідач листом від 13.10.2021 № П-1996 повідомило, що Управління виконує функцію виплати допомоги, а не встановлює розміри цих виплат або виділяє цільові кошти, які згідно з частиною 2 статті 95 Конституції України визначаються тільки Законом про Державний бюджет України. Всі виплати здійснено в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №325, відповідно до чинного законодавства в повному обсязі, без порушень (а.с.9-10).

Вважаючи таку відповідь відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позов і зобов`язуючи відповідача вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок та виплата конкретної суми грошової допомоги відноситься до виключної компетенції відповідача, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження та визначати конкретну суму грошової допомоги, яку слід нарахувати та виплатити позивачеві, тому суд дійшов висновку, що такі позовні вимоги є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають. При цьому, суд вважав, що належним способом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2021 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Згідно із підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2021 р. № 325 Порядку використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є:

1) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення);

2) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - місцеві органи соціального захисту населення), центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

Бюджетні кошти розподіляються Мінсоцполітики в межах бюджетних призначень і спрямовуються регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між місцевими органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що перераховують кошти за місцем отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання через відділення організації, що здійснює виплату і доставку пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання, або на поточні рахунки уповноваженого банку (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання).

В спірному випадку разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році підлягає нарахуванню і виплаті відповідачем як органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що в спірному випадку не мало місця.

Такий спосіб захисту порушених прав позивача як стягнення грошових коштів може бути застосований лише при наявності доказів про попереднє обчислення і вирахування суми, яка підлягає стягненню. За відсутності ж обрахованої суми такий спосіб захисту застосований бути не може, оскільки стягнути можна лише певну грошову суму, а не суму, яка буде обрахована в майбутньому в іншому випадку, судове рішення буде неможливо виконати.

Отже, враховуючи, що у спірних відносинах розмір разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, який підлягає виплаті позивачу, ще не обрахований у належному розмірі, то відповідно і стягнення такого розміру здійснено бути не може.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає про передчасність позовних вимог про стягнення конкретної суми, оскільки функції щодо здійснення відповідного розрахунку покладено на відповідача. Суд в межах наданих процесуальним законодавством повноважень перевіряє правомірність прийнятого рішення, дій чи бездіяльності відповідача щодо проведення нарахування та виплати відповідних сум, які законодавством віднесені до повноважень відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання перерахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2021 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо витрат на правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. Такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

За правилами частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, підлягають відшкодуванню не всі заявлені стороною витрати, а лише такі, що пов`язані з розглядом справи. Також суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару адвоката визначається за погодженням адвоката з клієнтом в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (постанови від 17.03.2021 у справі №280/1266/19, від 25.03.2021 у справі №645/3044/17, від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а тощо), при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 15 вересня 2021 року укладений з адвокатом Марцих Я.О. договір про надання правової допомоги № 357, в межах якого адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано: Акт № 1 від 15.09.2021 на суму 500 грн. (консультація); Акт № 2 від 23.10.2021 на суму 3000 грн. (складання позову; представництво інтересів в суді першої інстанції); квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 на суму 500 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 на суму 2000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 3 на суму 1000 грн.; розрахунок витрат на суму 3500 грн.

Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер і предмет спору, які не є складними, сталу судову практику щодо аналогічних спорів, зміст позову, а також обсяг задоволених позовних вимог і приписи ч. 3 ст. 139 КАС України щодо пропорційності суми відшкодування задоволеній частині позову, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що справедливою, пропорційною і розумною сумою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за складання позовної заяви у цій справі є 1000,00 грн.

При цьому, суд враховує, що заявлені до відшкодування послуги з консультації позивача охоплюються послугою зі складення позову і окремому відшкодуванню не підлягають, а представництво інтересів у суді першої інстанції не відбувалось, оскільки справу розглянуто судом у письмовому провадженні.

Суд першої інстанції врахував обставини, що мають значення для справи, надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов правильного висновку щодо розподілу судових витрат, внаслідок чого підстави для скасування рішення суду у цій частині і прийняття нового рішення відсутні.

Стосовно вимоги в апеляційній скарзі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрати на правничу допомогу за подання апеляційної скарги у розмірі 3500 грн., суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню з огляду на положення ч.1, 6 ст.139 КАС України, встановлену необґрунтованість вимог апеляційної скарги і відсутність підстав для ухвалення нового рішення

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі № 280/10100/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко