Справа № 160/6652/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2022 року Справа № 160/6652/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати дії відповідача неправомірними в частині не зарахування йому трудового стажу в колгоспі «Гігант» з 17.06.1985 року по 07.10.1991 року;
- зобов`язати відповідача зарахувати йому стаж роботи в колгоспі «Гігант» з 17.06.1985 року по 07.10.1991 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час призначення пенсії, відповідачем не зараховано до його страхового стажу період роботи в колгоспі «Гігант» з 17.06.1985 року по 07.10.1991 року. Позивач не погоджується з даним рішенням, оскільки у його трудовій книжці колгоспника чітко внесено відомості про період роботи, а записи завірені печаткою. В результаті не зарахування періоду роботи, позивач щомісячно отримує пенсію в меншому розмірі, у зв`язку з чим був змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ч.3 ст.161 КАС України.
На виконання ухвали суду, 20.06.2022 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: до суду надано квитанцію про сплату судового збору у сумі 992,40 грн.
Ухвалою суду від 21.06.2022 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду, 14.07.2022 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що законодавцем передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначено для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи. Для призначення пенсії позивачем було надано до органів пенсійного фонду трудову книжку колгоспника №0770677 видану ОСОБА_1 , дата заповнення 15.11.1985 року, яка містить такі записи щодо спірного періоду: №1, 17.06.1985 р., прийнятий в члени колгоспу «Гігант» (пр.№6 від 17.06.85 р.), проте запис не містить підпису голови колгоспу та печатки; №2 від 07.10.1991 р., звільнений з членів колгоспу згідно з наданою заявою (пр.10 від 07.10.1991 р.), проте містить підпис голови колгоспу та печатку.
Згідно з п.2 основних положень «Про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 (далі Положення №310), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Пунктами 5, 6 Положення №310 передбачено, що в трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема, відомості про трудову участь (прийняття в колгосп, річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання) та зазначається підстава внесення таких відомостей (дата та номер підстави). Усі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу чи спеціально уповноваженою правління колгоспу особи та печаткою. Позивачем не було надано будь- яких довідок для підтвердження оспорюваного періоду роботи в колгоспі «Гігант» з 17.06.1985 р. по 07.10.1991 р., а отже, зарахувати оспорюваний період роботи до страхового стажу немає законних підстав. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача викладену у позовній заяві, враховуючи позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач 14.01.2022 року звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з питань пенсійного забезпечення.
Листом «Про розгляд звернення» позивача було повідомлено про обчислення страхового стажу, який склав 33 роки 06 місяців 26 днів, з урахуванням роботи в КДСП «Нива» з 02.07.1993 року по 07.04.2000 року та забортної плати за період роботи з даними системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 року по 31.12.2020 року. Також повідомлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі «Гігант» з 17.06.1985 року по 07.10.1991 року з підстав не завірення печаткою та підписом голови колгоспу чи спеціально уповноваженою правлінням колгоспу особи, запису про участь в громадському господарстві та запропоновано надати уточнюючу довідку для зарахування вищезазначеного періоду роботи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.
У частині першій статті 48 КЗпП України зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За правилами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналогічна позиція висловлена в постанові КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 р. №637 (далі Порядок №637) та в п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110 (далі - Інструкція №58).
Із записів копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , що належить позивачу, видно що ОСОБА_1 записом №1 прийнятий в члени колгоспу «Гігант» з 17.06.1985 року, записом №2 звільнений з членів колгоспу згідно з наданою заявою з 07.10.1991 року. Ці записи завірені печаткою підприємства та підписом голови колгоспу.
Так, постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 затверджено «Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників» (далі - Порядок №310, в редакції, чинній на моменти виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1 Порядку №310, далі мовою оригіналу: «трудовая книжка колхозника является основным документом о трудовой деятельности членов колхозов». Пунктом 2 Порядка №310 установлено, что трудовые книжки ведутся на всех членов колхозов с момента принятия их в члены колхоза. Имеющиеся у колхозников трудовые книжки ранее установленного образца обмену на новые не подлежат. В соответствии с п.3 Порядку №310, заполнение трудовой книжки впервые производится в присутствии лица, принятого в члены колхоза. Согласно с п.6 Порядка №310, все записи в трудовой книжке заверяются во всех разделах за время работы в колхозе подписью председателя колхоза или специально уполномоченного правлением колхоза лица и печатью. Пунктом 9 Порядка №310 установлено, что заполнение трудовых книжек и вкладышей к ним производится на том языке, на котором ведется делопроизводство в данном колхозе. Если делопроизводство ведется на языке союзной или автономной республики, то трудовая книжка заполняется одновременно на языке данной республики на русском языке и заверяются оба текста. Также, пункт 13 Порядка №310 говорит о том, что ответственность за организацию работ по ведению, учету, хранению и выдаче трудовых книжек возлагается на председателя колхоза. Ответственность за своевременно и правильное заполнение трудовых книжек, за их учет, хранение и выдачу несет специально уполномоченное правлением колхоза лицо. За нарушение установленного порядка ведения, учета, хранения и выдачи трудовых книжек должностные лица несут ответственность в соответствии с уставом и правилами внутреннего распорядка колхоза, а в предусмотренных законом случаях иную ответственность.».
Згідно з п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
В силу пункту 2.3 Інструкції №58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до п.2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 2.5 Інструкції №58 передбачено, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
Згідно з п.2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
З аналізу наведених норм видно, що обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб-колгоспників покладається саме на голову колгоспу або на його відповідальну особу.
Таким чином, так як трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 , що належить позивачу, містить всі необхідні записи, що передбачені нормами чинного законодавства, суд робить висновок, що періоди роботи в колгоспі «Гігант» з 17.06.1985 року по 07.10.1991 року підлягають до зарахування до його страхового стажу.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Гігант» з 17.06.1985 року по 07.10.1991 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Гігант» з 17.06.1985 року по 07.10.1991 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма