Справа № 380/9343/22
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9343/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_2) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2020 року до 21.06.2022 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку за період з 29.09.2020 року до 21.06.2022 року, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, а саме, не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 28.09.2020 з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі від 23.04.2021 у справі №380/9/21 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 50759,60 грн. Позивач вважає, що існує затримка розрахунку при звільненні, яка не була йому виплачена, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, де просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2, які полягають у нездійсненні нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні а саме індексації грошового забезпечення за період з 29.09.2020 до 21.06.2022 є необґрунтованими. Положення ст. 117 КЗпП України не поширюється на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Рішення Львівського окружного адміністративного суду про виплату позивачеві індексації грошового забезпечення було прийняте 23 квітня 2021 року у справі №380/9/21, таким чином нарахування позивачем середнього заробітку за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення, за період з 24 квітня 2021 року до моменту її отримання, а саме до 21 червня 2022 року є безпідставним. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року по справ №380/19951/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частиш НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, щодо стягнення середнього заробітку середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково, а саме: стягнуто з військову частину НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток середнє грошова забезпечення) за період затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2020 до 28.10.2021 в сумі 41080,89 грн.; в іншій частині позову відмовлено. Таким чином, за один той же проміжок часу, а саме 29.09.2020 до 21.07.2022 позивач намагається повторно отримати середнє грошове забезпечення (середній заробіток) по відношенні до отриманої індексації грошового забезпечення. З урахуванням вищенаведеного, відповідач вважає, що ці два позови пред`явлені Позивачкою є тотожними, оскільки пред`явлені у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зважаючи на наступне. За одним і тим же позовом можливо лише один раз звернутися в суд за судовим захистом. Якщо заявник вважає рішення суду незаконним чи необґрунтованим, він може оскаржити рішення в установленому порядку, проте не має права пред`являти повторно такий же позов. Можливість одночасного чи послідовного ведення по одній справі декількох процесів призвело б до повної дезорганізації правосуддя.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №380/9/21 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю, а саме: визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 28.09.2020 у належному розмірі; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 28.09.2020 з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 28.10.2021 нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 41074,66 грн.

Виходячи з наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40522,23 грн. з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі №380/19951/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково - стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 41080 (сорок одна тисяча вісімдесят) грн. 89 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №380/9/21 Військовою частиною НОМЕР_2 на картковий рахунок позивача 22 червня 2022 року перераховано кошти в сумі 50759,60 грн. (індексацію грошового забезпечення).

Позивач вважає, що період затримки розрахунку при звільненні склав з 29.09.2020 року до 21.06.2022 року, а тому відповідач зобов`язаний сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закон № 2011-XII).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 Кодексу законів про працю України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відтак Велика Палата підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Також зазначено про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільнення з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 та від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Суд встановив, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 28.09.2020 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 у справі №380/9/21 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю, а саме: визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 28.09.2020 у належному розмірі; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 28.09.2020 з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 28.10.2021 нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 41074,66 грн. та 22.06.2022 в розмірі 50759,65 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі №380/19951/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково - стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29.09.2020 по 27.10.2021 у розмірі 41080 (сорок одна тисяча вісімдесят) грн. 89 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем за рішенням суду від 23.04.2021 у справі №380/9/21 проведений відповідачем тільки 22.06.2022 року, то суд вважає, що період, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві, як звільненому працівникові, сум, враховуючи рішення суду від 15 лютого 2022 року у справі №380/19951/21 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, є період з 28.10.2021 року до 21.06.2022 року. Вказаний період становить 161 робочий день.

Аналогічна позиція щодо схожих правовідносин викладена Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 року у справі № 825/598/17.

Згідно з довідкою про доходи від 24.12.2020 №350/490/81/1155пс заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням (липень, серпень 2020 року) становила 24588,00 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 571,81 грн (24588,00 грн /43 робочих дні).

Суд при розгляді справи враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 у справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18), та бере до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Враховуючи, що недоплачена сума грошового забезпечення становить 50759,60 грн. і є меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 92061,41 грн. (161 робочий день*571,81 грн.) суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 50759,60 грн./ 92061,41 грн. (індексація грошового забезпечення/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) =0,55. Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 571,81 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,55 х 161 (дні затримки розрахунку) = 50633,76 грн.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 50633,76 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Суд зазначає, що право позивача на виплату йому середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні виникло після виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду, тобто 22.06.2022 року.

При цьому, на момент виплати таких сум позивач вже не перебувала у статусі військовослужбовця.

Більше того, право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні виникло у позивача не у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, а у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог трудового законодавства щодо виплати працівнику при його звільненні всіх належних йому сум.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з Військової частини НОМЕР_2 середнього грошового забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні (в частині невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 28.10.2021 року до 21.06.2022 року в сумі 50633,76 грн.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку - задоволити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) у розмірі 50633 (п`ятдесят тисяч шістсот тридцять три) грн. 76 коп. за період з 28.10.2021 року до 21.06.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кухар Н.А.