Справа № 160/651/22
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/651/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі №160/651/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2021р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №87 від 03 листопада 2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо відмови в зарахуванні позивачу до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоду роботи з 23.08.2018р. по 12.10.2021р. (03р. 01 м. 21д.);

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати позивачеві до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 період роботи з 23.08.2018р. по 12.10.2021р. (03р. 01 м. 21 д.) з 27 вересня 2021 року;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» - з 27 вересня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про незгоду з оскарженим рішенням про відмову у призначенні пенсії та не зарахування до пільгового стажу певного періоду, з підстав визначених у такому рішенні, а посилання на недостатність необхідного пенсійного віку і неможливість зарахування до пільгового стажу певних періодів роботи є необґрунтованими.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення №87 від 03 листопада 2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоду роботи з 23.08.2018р. по 12.10.2021р. (03р. 01 м. 21д.).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.09.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції зроблено висновки про протиправне не зарахування пенсійним органом позивачу до пільгового стажу спірного період роботи, а отже належним способом захисту є зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу спірний період роботи та призначити позивачеві пенсію на пільгових умовах.

Відповідач не скористався правом подання відзиву.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 27.10.2021 із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за результатами розгляду заяви позивача 03.11.2021 за №87 прийнято рішення про відсутність підстав для призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем до пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно пільгової довідки №1632 від 12.10.2021, так як вона не відповідає вимогам Додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (відсутній підпис керівника та головного бухгалтера). Крім того, позивач відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-ІV недосягла пенсійного віку 50 років. Вік заявника на день звернення до Пенсійного фонду -45 років.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 23.08.2018 по 12.10.2021р. Проте суд дійшов висновку, з посиланням на дискреційні повноваження відповідача щодо призначення пенсії, зобов`язав повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Дані правовідносини регулюються нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ ) та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (також Закон №1058-IV ).

Так, ст. 114 Закону № 1058 визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XIІ, у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону №1058-IV було доповнений, зокрема, ст. 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вказана норма набрала чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: 1) п. "а" статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015; 2) та п. 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 (далі також Рішення № 1-р/2020 ) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- статтю 13, частину 2 статті 14, пункт "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 року зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 року.

Пунктом 3 цього ж Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі, в наступній редакції: "працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Отже, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 сформовано правовий висновок, згідно із яким оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Також у цій постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що в її постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) вона сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.02.2022р. справа №360/4639/20.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що в даному випадку, відносно позивачки, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII, з урахуванням рішення КСУ №1-р/2020 від 23.01.2020.

Таким чином доводи відповідача щодо недосягнення позивачем віку 50 років є помилковими.

Щодо стажу позивача.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Як свідчать встановлені обставини справи, відповідачем, згідно спірного рішення визнається страховий стаж позивача на день звернення - 18 р. 2 міс. 20 днів, а пільговий -9р.08 міс. 20 дн.

Висновки суду є вірними, що навіть такий пільговий стаж, відповідно до стаття 13 Закону №1788-XII є достатнім для призначення пенсії позивачу за віком на пільгових умовах.

Стосовно не зарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивача з 23.08.2018 по 12.10.2021 з тих підстав, що згідно пільгової довідки №1632 від 12.10.2021, так як вона не відповідає вимогам Додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (відсутній підпис керівника та головного бухгалтера), колегія суддів зазначає наступне.

Так, трудова книжка позивача містить запис, що підтверджує трудову діяльність позивача на пільгових умовах, а саме відповідно до запису №15 позивач 23.08.2018 була прийнята машиністом конвеєра 4 розряду, змінній персонал, основна виробнича ділянка №2, Виробництво, Технологічна служба, дробильна фабрика (на правах цеху) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідно до розпорядження №537 від 21.08.2018. (а.с. 13 на звороті)

Також трудова книжка містить відмітку про підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 за підсумками атестації робочих місць за умовами праці за даною професією і посадою, наказ №315 від 30.03.2020. (а.с. 13 на звороті)

Таким чином, доводи відповідачам щодо не зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу є безпідставними.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палата Верховного Суду, викладений у постанові від 19.02.2020 у справі 520/15025/16-а, згідно з яким, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Посилання відповідача на невідповідність довідки №1632 від 12.10.2021, так як вона не відповідає вимогам Додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє, оскільки така довідка, відповідно порядку її оформлення видається для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Трудова книжка позивача містить відмітку про підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, а довідка подана позивачем додатково.

Крім того, відповідно до п. 4.2 Порядку приймання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Порядок №22-1) передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; (…)

Таким чином, відповідач при наявності сумнівів щодо підтвердження спірного періоду пільгового стажу позивача, не навів доводів дотримання положень п. 4.2 Порядку №22-1, а також можливої відмови позивача надати додатково певні документи.

Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано вказаний спірний період до пільгового стажу позивача, а остання має право на пільгову пенсію за Списком №1.

Що стосується способу захисту прав позивача.

Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №591/5935/17, розглядаючи спір виходила з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета зазначена також у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020р. у справі №0940/2394/18.

Так, відповідачем у цій справі було перевірено подані документи, визначено підтверджений пільговий стаж та визначено, який пільговий стаж не зараховується та з яких підстав та прийняв рішення, а отже суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про часткове задоволення позову та наявність у відповідача у даному випадку дискреційних повноважень щодо заяви позивача.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Так позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 908,00грн (частина якого стягнута судом першої інстанції за результатами розгляду справи 454,0грн), за подання апеляційної скарги 1362,00грн., усього підлягає стягненню 454,00 (908-454) + 1362,00 = 1816,00грн. Така сума підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі №160/651/22 - скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.09.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду в даній справі та відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог та в цій частині прийняти у справі нове судове рішення.

Позов в цій частині задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 період роботи з 23.08.2018р. по 12.10.2021р. (03р. 01 м. 21 д.) з 27 вересня 2021 року;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 27 вересня 2021 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року у справі №160/651/22 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 1816,00грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак