Справа № 380/18206/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року

справа №380/18206/21

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача Хомич Ю.В.,згідно договору,

представника відповідача Гурняк О.О., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №2 від 28.09.2021 про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 500000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 11.08.2021 по 20.08.2021 у нього ГУ ДПС у Львівській області було проведено фактичну перевірку. Дана перевірка проводилась головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Львівській області Фіраком А.С. та старшим державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом та обігом у пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Львівській області Пехником М.М на підставі наказу №2744-ПП від 11.08.2021. Місцем проведення перевірки зазначено місцезнаходження позивача: м. Львів, вул. Данила Апостола, 5 та Львівська область, Радехівський район, с. Андріївка. Насправді ж відбулась зустріч позивача з інспекторами відповідача за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, буд. 7, тобто перевірка проводилась не за адресою, яка зазначена в акті та тривала орієнтовно півгодини. Під час даної зустрічі інспекторами не запитувались, а позивачем відповідно не надавались жодні документи, жодні дії, які свідчили б про здійснення перевірки не проводились. Натомість, зважаючи на формальний підхід інспекторів до проведення зустрічі, позивач самостійно 20.08.2021 подав пояснення №20/8/21-1, в яких надав інформацію щодо операцій з підакцизними товарами та описав основні особливості придбання пального. Тобто дані пояснення були подані до закінчення перевірки і мали б бути враховані відповідачем на підставі п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України, однак, очевидно, безпідставно були залишені відповідачем без уваги. Подібні пояснення надавались позивачем ще 17.05.2021 у відповідь на запит відповідача. Так, 25.08.2021 відповідачем було складено акт, який в подальшому було надіслано позивачу засобами Укрпошти. Не погоджуючись з обставинами проведення перевірки та її результатами, 10.09.2021 позивач направив відповідачу заперечення №2 на Акт з доказами на обґрунтування своєї позиції та помилковості висновків інспекторів, в якому було зазначено аргументи щодо відсутності підстав для призначення та проведення перевірки, суперечностей у акті, необґрунтованість та помилковість висновків, які зроблені інспекторами. Позивач наполягає та наголошує, що надав усю необхідну інформацію та підтверджуючі документи відповідачу до моменту прийняття оспорюваного рішення, однак ця інформація була проігнорована відповідачем та зовсім не була досліджена. У листі №27686/6/15-01-08-02-11 від 24.09.2021 «Про надання відповіді на заперечення» відповідач повністю проігнорував всі аргументи позивача та обмежився лише одним словосполученням «аргументи, наведені у вашому запереченні не спростовують фактів порушень, вказаних в акті». 01.10.2021 позивач отримав від відповідача податкове повідомлення-рішення від 28.09.2021 №2 про застосування штрафних санкцій у розмірі 500000,00 грн. за порушення ч. 1 ст. 15 Закону №481. Позивач вважає, що перевірка була призначена незаконно та безпідставно, адже пред`явлений перед початком роботи наказ не містив жодних відомостей щодо позивача, місця та періоду проведення перевірки. Водночас, обов`язковість вказання підстави у наказі про проведення перевірки передбачає і п. 80.2 ст. 80 ПК України та абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України. Жодна із законодавчо встановлених підстав не мала місце в даному випадку. Посилання в наказі на доповідну записку жодним чином не відображає її зміст та причину видачі наказу. Також вказує, що акт як єдиний доказ відповідача та підстава для видачі спірного податкового повідомлення-рішення містить суттєві недоліки та суперечності. Перевірку було проведено щодо фізичної особи, а не суб`єкта господарювання. Виходячи із змісту акту та податкового повідомлення-рішення, перевірка проводилась у ОСОБА_1 як у фізичної особи. В акті немає жодної згадки, де зазначалося б, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, придбає пальне як підприємець або здійснює діяльність за певною адресою як підприємець. Акт зареєстровано з пропуском законодавчого строку. Як можна встановити з акту, його датовано 25.08.2021 хоча перевірку було закінчено 11.08.2021. Перевірка не проводилась у період, який зазначено в акті. Виходячи із змісту абз 5 акту, перевірка проводилась в період з 11.08.2021 по 20.08.2021. При цьому, зустріч між інспекторами відповідача та позивачем на об`єкті ремонтно-технічної майстерні ФОП ОСОБА_2 відбулась лише 11.08.2021 та тримала орієнтовно пів години. В акті не зазначено адресу, за якою було проведено перевірку. Виходячи з абз. 3 арк.1 акту, відповідачем було проведено перевірку за двома адресами: «місцезнаходження платника податків ОСОБА_1 АДРЕСА_1 . Однак, насправді позивач не перебуває за жодною із цих адрес та провадить свою господарську діяльність за іншою адресою, про яку достеменно відомо відповідачу. Інспекторами було самовільно змінено вид перевірки. З акту та податкового повідомлення-рішення не зрозуміло, яке саме порушення допущено позивачем. Так, у розділі «Результати перевірки» акту зазначено, що «за результатами перевірки встановлено наявність порушень: «оптова торгівля пальним або зберігання пального без наявної ліцензії». У розділі «Перевіркою встановлено» акту зазначено, що «станом на 20.08.2021 ОСОБА_1 ліцензії на право оптової торгівлі пальним або право на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) не отримував». Таким чином відповідач не встановив чітко, яке саме порушення було допущено позивачем: чи оптова торгівля пальним без ліцензії чи зберігання. Окрім цього, не зрозуміло, яку саме частину, абзац чи пункт статті було порушено, адже вона містить низку норм і регулює багато правовідносин. Також зазначає, що відповідач ототожнює поняття «придбання» та «зберігання» пального. Позивач не заперечує факт придбання пального, однак докорінно не погоджується із здійсненням нібито зберігання пального. Позивач не заперечує факт придбання пального 19.05.2020. У позивача у власності та користуванні є значна кількість вантажних транспортних засобів, які здійснюють перевезення вантажів в межах господарської діяльності позивача. Задля забезпечення транспортних засобів пальним, позивач очевидно придбає пальне, однак необхідності зберігати його в окремій ємності немає. Більше того, у позивача немає таких ємностей або місця, де її можна було б розташувати. Відповідачем не було встановлено жодного факту зберігання пального, що є обов`язковим для вирішення питання щодо наявності правових підстав для застосування фінансових санкцій. Також позивач наголошує, що законодавства чітко встановлює, що у разі, якщо постачання пального відбувається на місце зберігання пального, яке не є акцизним складом, то потрібно зазначити код напрямку « 4». Позивачу незрозуміло, на якій підставі відповідач приходить до висновку, що код напряму « 0» вказує на наявність у позивача місця зберігання пального. Придбання та поставка пального здійснювалась шляхом відвантаження пального безпосередньо в паливні баки транспортних засобів позивача, а не шляхом його поставки в окремі ємності чи резервуари, де позивач міг би його зберігати. Виробничої необхідності зберігати пальне окремо, придбавати стаціонарні резервуари, облаштовувати спеціальне місце зберігання пального у позивача немає, оскільки вся техніка завжди безпосередньо заправляється безпосередньо в паливний бак. Єдине місце, де зберігалось пальне у позивача - це паливні баки власної та орендованої техніки. за таких обставин позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення, яким на нього накладено штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн. необґрунтованим, безпідставним, завідомо протиправним, таким, що не відповідає реальним обставинами справи та вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню.

02.12.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №90166). Позиція відповідача зводиться до правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення. Відповідач вказує, що відповідно до наказу від 11.08.2021 №2744-ПП та направлень на перевірку від 11.08.2021 №8517 та №8518 була проведена фактична перевірка з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), юридична адреса: Львівська область, Радехівський район, с. Андріївка. Фактична перевірка проведена посадовими особами контролюючого органу у присутності ФОП ОСОБА_1 . За наслідками перевірки складено акт фактичної перевірки №16944/13-01-09-02/ НОМЕР_1 від 25.08.2021. Під час проведення фактичної перевірки встановлено, що 19.05.2020 ОСОБА_1 придбав пальне у ТзОВ «Мартін трейд», а саме: паливо (важкі дистиляти) (код товару за УКТ ЗЕД ) в кількості 2033 л. Зокрема, згідно акцизної накладної форми «П», виписаної та зареєстрованої ТзОВ «Мартін трейд» №1107 від 19.05.2020, позивачу було відвантажено пальне (важкі дистиляти) (код товару за УКТ ЗЕД ) в кількості 2033 л. за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 5, де код операції зазначено « 3» та напрям використання « 0» - реалізація пального суб`єкту господарювання-неплатнику за адресою місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання-неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки. Станом на 20.08.2021 ОСОБА_1 ліцензії на право оптової торгівлі пальним або на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) не отримував. Позивач зберігав пальне за адресою: АДРЕСА_1 без отримання відповідної ліцензії, чим порушено ч. 1 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального». Зважаючи на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

10.12.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №93500). Позивач наголошує, що не міг зберігати пальне ні за вказаною інспекторами в акті адресою, ні за будь-якою іншою, адже немає резервуарів, ємностей, будь-яких бочок чи тари, в якій таке пальне можна було б зберігати. Вказує, що норма Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» №281/171/578/155, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008, не закріплює вимогу про обов`язковість поставки пального саме в резервуар. Жодна норма не забороняє здійснювати поставку/реалізацію пального прямо в паливні баки. Позивач наголошує, що не має відомостей щодо заповнення кого контрагентом акцизної накладної, чому ним було вибрано ті чи інші коди напрямків, чому було зазначено саме цю адресу і не може нести відповідальність за дії інших осіб.

01.07.2022 від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №44734). Позивач наголошує, що йому було поставлено саме дизельне пальне, що підтверджується первинними документами, якими супроводжувалася поставка пального. Позивач не має відомостей щодо заповнення його контрагентом акцизної накладної, не має доступу до акцизних накладних постачальника та не може нести відповідальність за дії інших осіб.

04.07.2022 від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. №45080). Вказує, що акт (довідку) №16944/13-01-09-02/ від 25.08.2021 зареєстровано не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Щодо проведення перевірки за адресою АДРЕСА_1 , то позивачем 07.04.2021 подано форму №20-ОП, де зазначено об`єкт оподаткування (нежитлове приміщення ремонтно-механічна майстерня), а місцезнаходження об`єкта оподаткування: АДРЕСА_1 . При цьому згідно договору поставки №15/05-2МТ від 15.05.2020, постачальник передає товар покупцю на умовах ІНТЕРКОМС, зокрема СРТ - термінал покупця (адреса якого вказується покупцем у додатку) (п. 2.1.2 договору). Водночас, сторони не за закріпили жодну адресу доставки пального.

Ухвалою судді від 27.10.2021 прийнято позовну заяву та відкрити провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

Протокольною ухвалою суду від 23.05.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична-особа підприємець від 02.11.2020 за кодом №32. Види економічної діяльності: 49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів; 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

11.08.2021 ГУ ДПС у Львівській області прийнято наказ «Про проведення фактичної перевірки» №2744-ПП. Даним наказом доручено провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання згідно додатку 1, з 11.08.2021 по 20.08.2021 щодо дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

Згідно п. 2 даного наказу проведення перевірки доручено головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Львівській області ОСОБА_5 та старшому державному ревізору-інспектору відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Львівській області Пехнику Максиму.

11.08.2021 на підставі наказу №2744-ПП ГУ ДПС у Львівській області видано направлення на перевірку від 11.08.2021 №8517 та №8518.

В подальшому ревізорами ГУ ДПС у Львівській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

25.08.2021 за №16944/13-01-09-02/ відповідачем складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС.

Згідно даного акту, з направленням на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 11.08.2021 ОСОБА_1 . Об`єкти фактичної перевірки, місце проведення перевірки (місце здійснення діяльності з виробництва, зберігання, торгівлі пальним або місце знаходження платника податків (для оптової торгівлі без місць торгівлі): місце знаходження платника податків - ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 та Львівська область, Радехівський район, с. Андріївка, з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС.

Згідно висновків акту, встановлено зберігання ОСОБА_1 пального за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання відповідної ліцензії, чим порушено ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального».

10.09.2021 позивачем подано заперечення на акт (довідку) про результати фактичної перевірки вих. №2.

24.09.2021 ГУ ДПС у Львівській області листом №27686/6/13-01-09-02-11 «Про надання відповіді на заперечення» повідомило, що за результатами засідання комісії по розгляду спірних питань, яке відбулось 24.09.2021, прийнято рішення, що аргументи наведені у запереченні, не спростовують фактів порушень, вказаних в акті №16944/13-01-09-02/ НОМЕР_1 від 25.08.2021.

На підставі вказаного акту перевірки від 25.08.2021 №16944/13-01-09-02/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.09.2021 №2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій до ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» в сумі 500000,00 грн.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням відповідача та звернувся до суду з означеним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Податкове законодавство України відповідно до п.3.1 ст. 3 ПК України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків)

Згідно з п. 75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Фактичною відповідно до п. 75.1.3 ст. 75 ПК України вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно з п. 80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 42.1 ст. 42 ПК України встановлено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно з п. 42.2 цієї ж статі ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, податкове законодавство надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення фактичної перевірки за умови виконання вимог законодавства щодо ознайомлення платника податків в особі його керівника або уповноваженого представника, або особи, яка фактично проводить розрахункові операції, у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку та направленнями на проведення перевірку до початку проведення перевірки.

Судом встановлено, що фактичну перевірку відповідачем проведено на підставі наказу №2744-ПП від 11.08.2021 та направлень на перевірку від 11.08.2021 №8517, №8518, що вручені позивачу 11.08.2021.

Водночас, як встановлено судом, в наказі №2744-ПП від 11.08.2021 ФОП ОСОБА_1 не фігурує, а додаток 1 до наказу позивачу вручено не було.

Крім того, перевірка фактично проведена за адресою: АДРЕСА_1 , а в додатку 1 адресою діяльності ОСОБА_1 вказано 2 адреси: АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів справи, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_1 від 02.11.2020, витягу з Реєстру платників єдиного податку податків від 08.04.2020, витягу з Реєстру платників ПДВ від 21.07.2017, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням від 07.04.2021 та від 27.05.2020, а також наказу про проведення перевірки № 2744-ПП від 11.08.2021, позивач зареєстрований та здійснює свою підприємницьку діяльність в с. Андріївка Радехівського району Львівської області, де в нього перебувають належні транспортні засоби, та на АДРЕСА_2 , де він орендує нежитлове приміщення ремонтно-механічної майстерні.

Таким чином, фактична перевірка була призначена проведена за адресою: АДРЕСА_1 , до якої ФОП ОСОБА_1 не має одного відношення.

В той же ж час суду не надано належних та допустимих доказів проведення фактичної перевірки за адресами: с. Андріївка Радехівського району Львівської області та АДРЕСА_2 , тобто адресами, за якими позивач здійснює свою господарську діяльність.

В постанові від 08.08.2018 у справі №823/1294/17 Верховний Суд вказав на те, що невиконання контролюючим органом вимог щодо пред`явлення або надіслання платнику податків у випадках, визначених податковим законодавством, зокрема, копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною.

У постановах Верховного Cуду України від 27.01.2015 № 21-425а14, від 09.02.2016 № 826/5689/13 та від 16.02.2016 у справі № 826/12651/14 також містяться висновки про те, що невиконання вимог, зокрема, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України в частині повідомлення платника податків про проведення перевірки та вручення копії наказу про перевірку призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Відтак, згідно з висновками суду касаційної інстанції, у разі визнання перевірки незаконною, така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Лише дотримання встановлених законодавством умов та порядку проведення перевірки платника податків може бути належною підставою для прийняття рішення про застосування до нього санкцій за результатами такої перевірки.

Доцільно зауважити, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Рішення ЄСПЛ Лелас проти Хорватії , заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 і Тошкуце та інші проти Румунії, заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Рішення ЄСПЛ Онер`їлдіз проти Туреччини, п.128, та Беєлер проти Італії, п.119). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (Рішення Лелас проти Хорватії, п.74).

Допитаний в судовому засіданні як свідок працівник відповідача ОСОБА_4 зазначив, що перевірка проведена за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки саме ця адреса була зазначена у акцизній накладній форми «П» № 1107 від 19.05.2020. Крім того, свідок зазначив, що по території, на який ФОП ОСОБА_1 ніби здійснює господарську діяльність ревізори не ходили, в ремонтний бокс не заходили, ємність, в якій зберігалось/зберігається пальне, не виявили. За іншими адресами здійснення господарської діяльності позивачем не виїжджали. На запитання суду, в чому полягала фактична перевірка, свідок ОСОБА_4 відповів, що було оглянуто подвір`я.

Таким чином, з урахуванням всього наведеного вище, суд констатує порушення ГУ ДПС у Львівській області порядку проведення фактичної перевірки, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки.

Як вже було вказано вище, за наслідками перевірки складено акт від 25.08.2021 №16944/13-01-09-02/ НОМЕР_1 , згідно якого зафіксовано допущене позивачем порушення, а саме зберігання пального без наявності ліцензії в період з 19.05.2020 по 20.08.2021.

На підставі вказаного акту ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення №2 від 28.09.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 500000,00 грн. за зберігання пального без наявної ліцензії.

Водночас, позивач зазначає, що таке пальне було одразу ж після його поставки за адресою: м. Львів, вул. Данила Апостола, 7, розлито в паливні баки транспортних засобів, що є у нього у власності та користуванні.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі за текстом - Закон №481).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №481 імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

У розумінні абз. 25, 51, 55, 58 ст. 1 Закону № 481 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Частиною 7 ст. 15 Закону № 481 встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Згідно з ч. ч. 8, 10 ст. 15 Закону № 481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (утому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Частиною 16 ст. 15 Закону № 481 встановлено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до ч. 19 ст. 15 Закону №481 ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Частиною 44 ст. 15 Закону №481 передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Згідно з абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Відповідно до підп. 14.1.6. п. 14.1. ст. 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару;

У податковій консультації від 25.06.2019 № 2900/6/99-99-12-02- 02-15/1ПК, вказано, що зберігання пального в паливних баках транспортних засобів/обладнанні/пристроях не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального.

Верховний суд в постанові від 31.05.2022 у справі №540/4291/20 (адміністративне провадження №К/9901/34873/21) дійшов висновку, що Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття ємність таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

Також, що не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

Згідно з пп. «г» пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не є акцизним складом.

Як роз`яснено податковим органом у податковій консультації від 25.06.2019 № 2900/6/99-99-12-02-02- 15/ІПК паливний бак (бензобак) - це ємність для зберігання запасу рідкого палива (бензин, гас, дизельне паливо) безпосередньо на борту транспортного засобу або технічного пристрою, який отримує енергію від рідкопаливного двигуна внутрішнього згорання. Також податківці повідомляють, що на корпусі паливного бака в разі необхідності розташовується отвір для введення датчиків контролю рівня палива, або його тиску. Паливні баки також можуть мати зливний отвір, обладнуються запірною пробкою або краником.

Таким чином виходячи з тлумачення податковим органом змісту положень норм пп. «г» пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі (буксирі), з якого пальне потрапляє у двигун буксира та використовується виключно для роботи двигуна буксира, - не є акцизним складом (акцизним складом пересувним); транспортний засіб, у якого пальне знаходиться тільки у паливному баку та використовується виключно для роботи двигуна транспортного засобу, - не є акцизним складом (у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1. ст. 14 Кодексу)/ акцизним складом пересувним (у розумінні пп. 14.1.6і п. 14.1. ст. 14 Кодексу).

З положень норм чинного законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Таким чином податкові органи надаючи роз`яснення трактують положення норм чинного законодавства, які поширюються на усіх суб`єктів, а не лише на особу яка звернулася для отримання такої консультації.

Отже з урахуванням вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та положень п.п. 14.1.6. п. 14.1. ст. 14 ПК України, отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, не потрібно.

Крім того, суд звертає увагу на індивідуальну податкову консультацію, надану Державною фіскальною службою України, №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК від 15.08.2019, у якій зазначено, що у розумінні Закону № 481/95-ВР суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію лише для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях. Вказана податкова консультація не скасована.

Судом встановлено придбання ФОП ОСОБА_1 у ТзОВ «Мартін трейд» згідно договору від 15.05.2020 №15/05-2-МТ нафтопродуктів, в кількості, асортименті та по ціні, що вказана в додатку до даного договору.

Згідно акцизної накладної форми «П» № 1107 від 19.05.2020 від постачальника ТзОВ «Мартін трейд» доставка пального (важких дистилятів) здійснювалась на адресу: м. Львів, вул. Данила Апостола, 5.

Верховний суд у в постанові від 31.05.2022 у справі №540/4291/20 (адміністративне провадження №К/9901/34873/21) вказав, що системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці. Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Суд зазначає, що в акті перевірки не відображено спосіб зберігання позивачем пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей).

Враховуючи, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, суд вважає, що невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постановах від 07.06.2022 справа №360/4140/20 адміністративне провадження №К/9901/28010/21, від 07.06.2022 справа №520/2347/21 адміністративне провадження №К/990/1742/22, від 09.06.2022 справа № 200/11093/20-а адміністративне провадження № К/9901/27480/21, від 15.06.2022 справа №260/3859/20 адміністративне провадження № К/9901/39846/21.

Крім того, слід зазначити, що пальне в баку це виробництво/використання, а не зберігання.

Слід вказати ще таке.

В бухгалтерському обліку списання пального в експлуатацію передбачено проведенням Д-т 23, 92,93 К-т 203.

Відтак, доказами зберігання пального є відомості Д-т 203 стосовно того чи є по ньому залишки.

Суд зазначає, що при проведенні перевірки відповідачем не досліджено дані бухгалтерського обліку позивача щодо придбання позивачем палива та його списання (поміщення в паливні баки транспорту при придбанні) проведенням Д-т 23, 92,93 К-т 203.

На сторінці 2 акта перевірки вказано, що інвентаризація пального не проводилась.

Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 зазначив, що жодних документів перевіряючими у нього не вимагалось.

А, відтак, відсутні належні та допустимі докази саме зберігання позивачем палива, а не розлиття по паливних баках належної позивачеві автотехніки.

В той же ж час в матеріалах справи наявні докази використання ФОП ОСОБА_1 пального у господарській діяльності, а саме: подорожні листи, згідно з якими здійснювалось списання пального, заявки на перевезення та акти надання послуг за період січня-травня 2020 року.

Щодо твердження відповідача про відсутність в акцизній накладній форми «П» № 1107 від 19.05.2020 напрямку використання пального, то суд зазначає, що така акцизна накладна була оформлена ТзОВ «Мартін трейд» і позивач в жодному разі не може нести відповідальність за її оформлення.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таки доказів відповідачем суду не надано.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки у даній справі оскаржується рішення та дії відповідача, суб`єкта владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення ГУ ДПС у Львівській області не були дотримані при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що зумовило звернення позивача за захистом своїх прав до суду.

Отже, за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №2 від 28.09.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026; код ЄДРПОУ ВП 43968090) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (80211, Львівська область, Радехівський район с. Андріївка, РНОКПП НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень рівно сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 25.07.2022.

Суддя Потабенко В.А.