Справа № 440/5389/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2022 року м. ПолтаваСправа №440/5389/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_3,

представників відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання дій незаконними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_3), ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_2), у якому просив:

визнати незаконними дії відповідачів щодо призову ОСОБА_1 на військову службу;

скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.03.2022 щодо призову на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачами порядку призову військовозобов`язаних за загальною мобілізацією, оскільки ОСОБА_1 має право на відстрочку від призову на підставі абзацу другого частини першої статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

2. Позиція відповідача.

Відповідачі позов не визнали, у відзиві на позов просили у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 60-64, 78-80/. Свою позицію мотивували посиланням на те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 09.03.2022 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 за мобілізацією і направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію".

Представники відповідача звертали увагу на те, що під час призову позивач не надав відомостей про наявність у нього посвідчення про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, проти мобілізації не заперечував. До того ж, представники відповідача зазначили, що позивач самостійно з`явився до пункту збору ІНФОРМАЦІЯ_2, адже у розпорядженні про здійснення термінового оповіщення військовозобов`язаних від 23.02.2022 за вих.№6/189, надісланому для виконання до Терешківської ОТГ, прізвище " ОСОБА_2 " відсутнє.

Також представники відповідача наголошували, що посвідчення про відстрочку від 18.07.2019 №000815 видане позивачу Полтавським об`єднаним міським військовим комісаріатом за місцем роботи позивача, тоді як його призов проводив ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем реєстрації, внаслідок чого відомості про наявність у позивача відстрочки від призову у відповідача були відсутні.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників; відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Полтавського обласного ТЦК та СП про залишення позовної заяви без розгляду.

У судових засіданнях 13.07.2022 та 14.07.2022 позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували, наполягали на відмові у задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа явку уповноваженого представника у судові засідання не забезпечила, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Обставини справи

За змістом посвідчення № НОМЕР_1 , виданого Регіональною філією "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" 01.03.2022 та дійсного до 31.12.2022, ОСОБА_1 працює на посаді "електромеханік" ВП "Полтавська дистанція сигналізації та зв`язку" /а.с. 10/.

18.07.2019 ІНФОРМАЦІЯ_4 видано ОСОБА_1 , що працює електромеханіком у ВП "Полтавська дистанція сигналізації та зв`язку", посвідчення №000815 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, згідно з яким відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 №493 згідно із переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу ІІІ "Виробничі підрозділи регіональної філії Дирекції залізничних перевезень", пункт 21, ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на шість місяців з дня оголошення мобілізації /а.с. 6/.

Військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.03.2022 призваний Полтавським РТЦК та СП на військову службу /а.с. 46/.

Довідкою військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 27.03.2022 №4007/1083 підтверджено, що солдат ОСОБА_1 дійсно у період з 27.03.2022 безпосередньо бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в н.п. Авдіївка Донецької області. Підстава: бойове розпорядження командувача ОСУВ "Хортиця" від 23.03.2022 №313 ОКП 70т /а.с. 9/.

Не погоджуючись з наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.03.2022 №46 про призов за мобілізацією солдата запасу ОСОБА_1 та діями відповідачів щодо призову за мобілізацією, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно із положеннями абзацу другого частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статей 24 та 25 Закону №3543-XII встановлено, що бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.

Бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі, якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів та виконання мобілізаційних завдань (замовлень). Такі військовозобов`язані не підлягають прийняттю на службу у військовому резерві. Організація, порядок, обсяги та переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом пункту 7 названого Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

У силу пункту 12 згаданого Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі позивач оспорює протиправні, як на його думку, дії та наказ відповідачів про призов ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією.

Суд враховує, що за певних умов не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Дійсно позивачу 18.07.2019 ІНФОРМАЦІЯ_4 видано посвідчення №000815 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, згідно з яким відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 №493 згідно із переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу ІІІ "Виробничі підрозділи регіональної філії Дирекції залізничних перевезень", пункт 21, ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на шість місяців з дня оголошення мобілізації /а.с. 6/.

Разом з цим суд враховує, що за змістом листа Полтавського обласного ТЦК та СП від 13.06.2022 вих.№8/2/242 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 /а.с. 11/. Під час проведення заходів призову при прибутті на збірний пункт були перевірені документи, що засвідчують особу військовослужбовця та військово-облікові документи; документи на підтвердження перебування ОСОБА_1 на спеціальному обліку надані не були, а тому підстав надавати відстрочку від призову на період мобілізації та на воєнний час ОСОБА_1 не було.

Аналогічні відомості наведені у листі ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.06.2022 вих.№1/466 /а.с. 45/.

У ході розгляду справи у суді позивач не заперечував, що посвідчення про відстрочку від 18.07.2019 №000815 ним 09.03.2022 посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 не пред`являлось, про наявність визначених законом підстав для відстрочки від призову він не повідомив.

Відповідачі у ході розгляду справи у суді звертали увагу на те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою призову не викликався, розпорядження про здійснення термінового оповіщення військовозобов`язаних за місцем реєстрації позивача не надсилалось /а.с. 67-70/, на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач прибув за власною ініціативою.

Про наявність посвідчення про відстрочку від призову позивач посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив, хоча відповідне посвідчення видане йому під підпис 24.02.2022 /а.с. 66/.

Також позивач не заперечував проти призову за мобілізацією.

При цьому суд враховує, що з цим позовом до суду позивач звернувся лише через понад три місяці після призову на військову службу за мобілізацією.

Доводи ОСОБА_1 про те, що з огляду на повномасштабну військову агресію російської федерації проти України він виявив намір вступити до лав територіальної оборони, а не бути мобілізованим до Збройних Сил України, не підтверджені документально.

До того ж, варто зауважити, що закон у разі введення загальної мобілізації не наділяє військовозобов`язаного правом вибору військової частини, підрозділу тощо, у яких він має проходити військову службу.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що призов ОСОБА_1 за мобілізацією проведений у відповідності до вимог статей 17, 65 Конституції України та Закону №3543-XII.

Матеріали справи не містять відомостей про визнання позивача непридатним чи обмежено придатним до військової служби за станом здоров`я.

Позивач у ході розгляду справи у суді не надав належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачами порядку мобілізації військовозобов`язаного солдата запасу ОСОБА_1 чи безпідставної відмови у наданні йому відстрочки від призову у порядку, визначеному статтею 23 Закону №3543-XII.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.04.2019 у справі №9901/611/18 та від 18.09.2019 у справі №9901/801/18.

Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.10.2019 у справі №813/38/16, від 27.02.2020 у справі №440/569/19.

Окрім того, в абзаці четвертому пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

У контексті спірних відносин суд зауважує, що наказ тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.03.2022 №46, яким військовозобов`язаного запасу солдата ОСОБА_1 , призвано за мобілізацією до військової частини НОМЕР_2 із 09.03.2022, є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію фактом призову позивача на військову службу.

Як наслідок, скасування такого наказу не призведе до відновлення попереднього становища позивача, адже порядок демобілізації військовослужбовців чітко визначений законом і такий порядок не передбачає випадків демобілізації за рішенням суду про скасування наказу про призов.

Так само визнання протиправними дій відповідачів щодо призову ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією не гарантує позивачу ефективного захисту його прав у спірних відносинах, адже не призведе до виникнення у ІНФОРМАЦІЯ_2 будь яких обов`язків, пов`язаних з виконанням цього рішення суду.

А тому, зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений.

Відповідачі та третя особа доказів понесення судових витрат не надали.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення учасниками справи судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання дій незаконними та скасування наказу відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга в електронній формі подається через Електронний кабінет користувача підсистеми "Електронний суд" безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, а у паперовій формі - через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 липня 2022 року.

Суддя О.О. Кукоба