Справа № 300/4581/21
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2022 р. справа № 300/4581/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати належних позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018 та грошової компенсації за невикористані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 26.07.2021 включно і зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплати середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належних позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018 та грошової компенсації за невикористані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 26.07.2021 включно, в сумі 440004,48 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, разом з доказами поважності причин такого пропуску (а.с.17-21).

Надалі, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплати середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належних позивачу сум грошової компенсації за невикористані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 про повернення позовної заяви у справі №300/4581/21 - без змін.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплати середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належної позивачу індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 до 28.02.2018 по день фактичного розрахунку, тобто за період з 01.04.2018 по 26.07.2021 включно. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)(а.с.34-35).

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом командувача військ оперативного командування «Захід» (по особовому складу) від 15.02.2018 №32 позивача звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я, а наказом військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату від 05.03.2018 №46 - виключено 31.03.2018 зі списків особового складу комісаріату та направлено для зарахування на військовий облік до Рожнятівського районного військового комісаріату. Однак, будучи звільненим із військової служби та виключеним із списків особового складу комісаріату 31.03.2018 остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням відповідач провів лише 26.07.2021. Відтак, на думку позивача, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, в даному випадку необхідно застосувати норму статті 117 Кодексу законів про працю України щодо виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником в день звільнення з роботи. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Проти заявлених позовних вимог заперечив, вказавши на неможливість застосування до спірних правовідносин загальних норм трудового права в частині оплати праці, оскільки порядок проходження військової служби і оплата грошового забезпечення військовослужбовця врегульовані спеціальним законодавством. Відповідач вказав, що відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 за №13, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). Отже за доводами відповідача трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, таким чином передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив. У відповіді на відзив позивач зазначив, що спеціальним законодавством врегульований склад грошового забезпечення, механізм та порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям звільненим з військової служби, проте, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби не врегульовані, а тому трудове законодавство підлягає застосуванню, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини (а.с.43-44).

Відповідач правом подання заперечення на відповідь на відзив позивача, не скористався.

На адресу суду позивачем подано додаткові письмові пояснення до позовної заяви, які просив врахувати при прийнятті рішення у даній справі (а.с.46).

Суд звертає увагу позивача на те, що статтею 159 КАС України, визначено види та зміст заяв по суті справи.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 159 КАС України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у визначених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене, подані позивачем письмові пояснення не беруться судом до уваги.

Також, позивачем на адресу суду 20.12.2021 подано заперечення проти клопотання відповідача від 16.12.2021(а.с.49-50).

З даного приводу суд зазначає, що згідно інформації внесеної до системи «діловодство спеціалізованого суду», станом на час вирішення даної справи, відсутні відомості щодо надходження до суду клопотання відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.12.2021 за вих.№6/1189.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів.

Відповідно до витягу із наказу Військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату (по стройовій частині) №46 від 05.03.2018, капітана ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Івано-Франківського обласного комісаріату та всіх видів забезпечення з 31.03.2018 року та направлено до Рожнятівського районного військового комісаріату Івано-Франківської області для зарахування на військовий облік (а.с.11).

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 у справі №300/3916/20, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного військового комісаріату, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018. В задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021р. в адміністративній справі №300/3916/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.06.2015р. по 28.02.2018р. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.06.2015р. по 28.02.2018р., із урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Відповідно до наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки №9/2/786/2 від 04.10.2021 щодо розміру нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 по справі №300/3916/20 (а.с.51), відповідачем за зазначений період здійснено нарахування ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення в загальному розмірі 83 625,23 грн., в тому числі: виплачено згідно рішення суду першої інстанції - 4871,57 грн., нараховано згідно постанови суду апеляційної інстанції - 78 753,66 грн., виплачено згідно постанови суду апеляційної інстанції 77 572,36 грн.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем в позовній заяві, і підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , (а.с.7) на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 у справі №300/3916/20, відповідачем 07.04.2021 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 4871,57 грн., згідно даних наведених у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/2/786/2 від 04.10.2021.

В свою чергу на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021, відповідачем 26.07.2021 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 77 572,36 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , (зворот а.с.5).

Враховуючи наведене загальна сума виплачених позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 склала - 82 443,93 грн.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (стаття 17 Конституції України).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідно до статті 1 цього Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

При цьому, частиною 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

При цьому, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078 (надалі - Порядок №1078).

Так, пунктом 1-1 Порядку №1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 за №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Враховуючи вищенаведені правові норми, суд зазначає, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності.

При цьому, оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати індексації грошового забезпечення, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, тому необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Так, відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 31.10.2019 по справі №825/598/17.

Крім цього, у постанові від 15.09.2015 (справа №21-1765а15) Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд також приймає до уваги те, що Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 за №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 КЗпП України, констатував, що згідно зі статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, які належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно матеріалів справи, остаточною датою закінчення проходження військової служби позивача є 31.03.2018. Дана обставина підтверджується копією витягу із наказу Військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату (по стройовій частині) №46 від 05.03.2018 (а.с.11).

Судом встановлено, що відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби станом на 31.03.2018 остаточний розрахунок, зокрема, не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018.

Як зазначалось судом вище, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021, у справі №300/3916/20, відповідач 07.04.2021 та 26.07.2021 виплатив ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 18.06.2015 по 28.02.2018 в розмірі 82 443,93 грн.

Отже, станом на дату виключення із списків особового складу Івано-Франківського обласного військового комісаріату 31.03.2018, відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум здійснена 26.07.2021, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Таким чином, період з 31.03.2018 по 26.07.2021 включно, є періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні.

За наведених обставин позивач має право на отримання грошової компенсації (середнього заробітку) за весь час затримки розрахунку, а саме з 31.03.2018 як дня виключення зі списків особового складу Івано-Франківського обласного військового комісаріату по 26.07.2021 день остаточного розрахунку.

Правова позиція щодо застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, викладена у постанові Верховного Суду, зокрема від 29.07.2020 в справі №1.380.2019.003696.

Суд враховує, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (надалі - Порядок №100).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку №100).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.06.2021 №9/2/508/1 про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.01.2018 по 31.03.2018 за останні два місяці, що передували даті його звільнення (а.с.9), розмір грошового забезпечення позивача становив у січні 2018 - 10 469,89 грн., та у лютому - 10 949,41 грн., всього за два місяці до дня виключення зі списків особового складу Івано-Франківського обласного військового комісаріату - 21 419,30 грн.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача складає: 21 419,30 грн./59 днів = 363,04 грн.

Кількість днів, впродовж яких затримано виплату грошової компенсації становить 1213 календарних днів (період із 01.04.2018 по 26.07.2021 включно).

Як наслідок, сума середнього грошового забезпечення становить 440 367,52 грн., (363,04 грн., х 1213 днів).

Однак, суд враховує, що в порівнянні із визначеною сумою виплаченої індексації грошового забезпечення (82 443,93 грн.) вищевказані розрахункові суми (440 367,52 грн.) не можна вважати співмірними, оскільки такі суттєво перевищують суму виплаченої індексації.

Так, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При цьому суд враховує розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, використавши підхід застосований Верховним Судом під час вирішення справи №806/2473/18 в постанові від 30.10.2019 року.

Зокрема, істотність частки складових виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 82 443,93 грн., (сума індексації грошового забезпечення) / 440367,52 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 18.7216192%.

Денна сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 18.7216192%, становить: 363,04 грн., (середня заробітна плата позивача за один день) х 18.7216192% = 67,9669662 грн.

Отже, за 1213 календарних днів затримки розрахунку грошова компенсація середнього заробітку за цей час затримки розрахунку складає 82 443,93 грн. (67,9669662 грн., х 1213 днів).

Враховуючи наведене, суд вважає, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 01.04.2018 по 26.07.2021 в розмірі 82 443,93 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні позовної вимоги в іншій частині слід відмовити з огляду на вищезазначене.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 по 26.07.2021 в розмірі 82 443 (вісімдесят дві тисячі чотириста сорок три) гривні 93 копійки, (сума вказана без утримання обов`язкових платежів та зборів).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_2, АДРЕСА_2.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.