Справа № 826/7089/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7089/18 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "СТОІК" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стоік» (далі - позивач, ТОВ «Компанія «Стоік») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.04.2018 № у частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Стоік» штрафних санкцій у розмірі 850 грн.

В задоволенні позову в іншій частині було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи,ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ «Компанія «Стоік» щодо своєчасності подання/неподання Звіту про суми податкових пільг (форма 1-ПП).

За результатом перевірки складено акт від 12.03.2018 №916/26-15-12-00-20/01-33347837 у якому зафіксовано порушення ТОВ «Компанія «Стоік» вимог підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України шляхом не подання звітів про суми податкових пільг за перше півріччя 2017 року, за три квартали 2017 року та за чотири квартали 2017 року.

На підставі вказаних висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до ТОВ «Компанія «Стоік» застосовано штраф у сумі 3060 грн на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України за неподання звітів про суми податкових пільг за перше півріччя 2017 року, за три квартали 2017 року та за чотири квартали 2017 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно підпункту 16.1.6 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб`єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку).

Відповідно до підпункту 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право, зокрема, користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 46.1 статті46 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За змістом пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У разі неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, то відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За визначенням, наведеним у п. 30.1 ст. 30 Податкового кодексу України, податковою пільгою є передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

У відповідності до п. 30.2, 30.5, 30.9 ст. 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно цим Кодексом, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору.

Відповідно до пункту 193.1 статті 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків по операціях з:

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів, які внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення або відповідають вимогам відповідних технічних регламентів, що підтверджується документом про відповідність, та дозволені для надання на ринку та/або введення в експлуатацію і застосування в Україні;

постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 194.1 статті 194 ПК України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Таким чином, ставка податку на додану вартість у розмірі 20% визначена як основна, а тому ставка в 7% є зниженою. Отже, застосування зниженої ставки податку на додану вартість у розмірі 7% є податковою пільгою, тобто звільненням від оподаткування (частковим звільненням) у порівнянні із основною ставкою податку на додану вартість у розмірі 20%.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не заперечує здійснення у 2017 році операцій, що оподатковуються податком на додану вартість за ставкою 7%. Тобто, у 2017 році позивач користувався вказаною податковою пільгою.

П.30.6. ст.30 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку та збору, не сплачені суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, обліковуються таким суб`єктом - платником податків. Облік зазначених коштів ведеться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, облік податкових пільг ведеться згідно зпостановою Кабінету Міністрів України від 27.12.10 №1233 "Про порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг"(далі - Порядок №1233).

Згідно пункту 2 Порядку № суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та складає звіт про суми податкових пільг за формою згідно з додатком.

Пунктом 3 Порядку № 1233 передбачено, що звіт подається суб`єктом господарювання за три, шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців за місцем його реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду. У разі коли суб`єкт господарювання пільгами не користується, звіт не подається.

Згідно пункту 8 Порядку № 1233 податкові пільги визначаються за операціями з постачання товарів та/або послуг, що є об`єктами обкладення податком на додану вартість і відповідно до Податкового кодексу України та міжнародних договорів України, ратифікованих Верховною Радою України, звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою, а також тих, до яких застосовані спеціальні режими оподаткування в галузі сільського господарства.

При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у постанові 19.11.2019 у справі №2540/2960/18, у якій Верховний Суд досліджував наявність у 2017 році у платника податків, який здійснює операцій які оподатковуються із застосуванням ставки податку на додану вартість у розмірі 7%, обов`язку подавати звіт про суми податкових пільг.

Так, Верховний Суд сформував правову позицію, за якою встановлені статтею 193 ПК України відмінні від загального (20%) розміри ставки податку на додану вартість (тобто 7%, 0%), як і звільнення від такого оподаткування можна розцінювати як вид пільгового режиму оподаткування.

Верховний Суд зауважив, що знижена ставка податку на додану вартість у розмірі 7%, якою оподатковуються операції з постачання на митній території України лікарських засобів відповідно до підпункту «в» пункту 191.1 статті 193 ПК України, є податковою пільгою. Оскільки позивач застосовує пільгову ставку, він зобов`язаний подавати звіт про суми податкових пільг відповідно до положень Порядку №1233.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції також враховано висновки викладені у зазначеній постанові Верховного Суду.

З огляду на встановлені обставини справи та правове регулювання вказаного питання, позивач був зобов`язаний подати звіти про суми податкових пільг за три, шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців 2017 року протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду.

Однак, як свідчать матеріали справи вказаного обов`язку позивачем не виконано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до ТОВ «Компанія «Стоік» правомірно застосовані штрафні санкції за неподання звітів про суми податкових пільг.

При цьому, як обґрунтовано зауважено судом першої інстанції, штраф у розмірі 1020 грн застосовується за повторне неподання протягом року звіту про суми податкових пільг.

Відтак, колегія суддів, з урахуванням того, що відповідачем були застосовані штрафні санкції за три періоди (за перше півріччя 2017 року, за три квартали 2017 року та за чотири квартали 2017 року), погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що неподання ТОВ «Компанія «Стоік» звіту про суми податкових пільг за перше півріччя (шість місяців) 2017 року вчинено повторно, як наслідок, таке порушення тягне за собою накладення штрафу у розмірі 170 грн, а не 1020 грн як зазначає відповідач.

Наведене у сукупності свідчить про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 № у частині застосування до ТОВ «Компанія «Стоік» штрафних санкцій у розмірі 850 грн.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині.

Апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтованих доводів, які б спростовували зазначені висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко