Справа № 440/3502/22
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/3502/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №08 від 01.02.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши при цьому до страхового стажу періоди роботи з 09.11.1988 по 12.01.1993 у колгоспі імені Котовського, з 14.01.1995 по 25.12.1995 у СФГ "Колосок", з 29.12.1995 по 30.12.2002 у КСП "імені Котовського".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Однак, рішенням ГУ ПФУ в Харківській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано в її страховий стаж періоди роботи з 09.11.1988 по 12.01.1993 у колгоспі імені Котовського, з 14.01.1995 по 25.12.1995 у СФГ "Колосок" та з 29.12.1995 по 30.12.2002 у КСП "імені Котовського", оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача, є трудова книжка. Позивач вважає, що нею подано достатні докази на підтвердження свого страхового стажу у вказані періоди, проте, відповідачем протиправно не зараховані ці періоди роботи до страхового стажу та, як наслідок, неправомірно відмовлено у призначенні пенсії, чим порушено право позивача на соціальний захист.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази та встановлено строк для їх надання до суду.

09 червня 2022 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Харківській області на позовну заяву /а.с. 47-50/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії. За принципом екстериторіальності був визначений структурний підрозділ Пенсійного фонду України, який сформував атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) та електронну пенсійну справу, а саме, ГУ ПФУ в Харківській області, яке за наслідками розгляду заяви позивача прийняло рішення №08 від 01.02.2022 про відмову у призначенні пенсії. Пояснює, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на призначення пенсії за віком з 01.01.2021 мають право особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу не менше 28 років. Страховий стаж позивача складає 24 років 01 місяць 19 днів. За результатами розгляду наданих документів не зараховано наступні періоди роботи: період роботи у колгоспі з 09.11.1988 по 12.01.1993, оскільки згідно довідки від 18.11.2021 №3-01-09/364 написання в первинних документах по батькові вказано скорочено; у фермерському господарстві з 14.01.1995 по 25.12.1995, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків за зазначений період; період з 29.12.1995 по 30.12.2002, оскільки у трудовій книжці відсутня печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення з КСП "Коцюбинського", а в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про період роботи з 01.01.2000 по 31.12.2002.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області докази та встановлено строк для їх надання до суду /а.с. 51-52/.

27 червня 2022 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшли витребувані документи.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

25.01.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 10/, звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком, що зареєстрована за №715, та з пакетом документів, перелік яких наведено у розписці-повідомленні та копії яких містяться у матеріалах справи /а.с. 59-76/.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Харківській області.

01.02.2022 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №08 /а.с. 14/, яким вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що підтверджений страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 1 місяць 19 днів. Вказано, що до страхового стажу не зараховано:

- період роботи у колгоспі з 09.11.1988 по 12.01.1993, оскільки згідно довідки від 18.11.2021 №3-01-09/364 написання в первинних документах по батькові вказано скорочено;

- робота у фермерському господарстві з 14.01.1995 по 25.12.1995, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків за зазначений період;

- період з 29.12.1995 по 30.12.2002, оскільки у трудовій книжці відсутня печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення з КСП «Коцюбинського». Свідки підтверджують. Відомості з архівної установи відсутні. Крім того, у індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості за період роботи з 01.01.2000 по 31.12.2002.

Також зазначено, що період з 01.11.1999 по 30.11.1999 зараховано до страхового стажу на підставі інформації у індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач не погодився з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №08 від 01.02.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та звернувся до суду даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню ГУ ПФУ в Харківській області №08 від 01.02.2022, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

На час звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 25.01.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 10/, досягла 60 років. Про це спору між сторонами немає.

За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, підтверджений страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 1 місяць 19 днів, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.

У рішенні ГУ ПФУ в Харківській області №08 від 01.02.2022 також зазначено про те, що період з 01.11.1999 по 30.11.1999 зараховано до страхового стажу на підставі інформації у індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Тобто про зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.11.1999 по 30.11.1999 між сторонами спору немає, як немає і спору щодо інших періодів роботи загалом 24 роки 1 місяць 19 днів, що зараховані відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 , крім тих періодів роботи, які зазначені в оскаржуваному рішення як такі, що не зараховані до страхового стажу, а саме:

- період роботи у колгоспі з 09.11.1988 по 12.01.1993, оскільки згідно довідки від 18.11.2021 №3-01-09/364 написання в первинних документах по батькові вказано скорочено;

- робота у фермерському господарстві з 14.01.1995 по 25.12.1995, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків за зазначений період;

- період з 29.12.1995 по 30.12.2002, оскільки у трудовій книжці відсутня печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення з КСП «Коцюбинського». Свідки підтверджують. Відомості з архівної установи відсутні. Крім того, у індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості за період роботи з 01.01.2000 по 31.12.2002.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 /зворот а.с. 69-а.с. 70/ підтверджено, що:

- 09.11.1988 ОСОБА_1 прийнята на роботу у колгосп ім. Котовського диспетчером (рішення правління від 09.11.1988 пр. №31) (запис №9);

- 03.01.1989 позивач переведений на посаду завідуючою дитячим садком колгоспу ім. Котовського (рішення правління від 03.01.1989 пр. №36) (запис №10);

- 12.01.1993 ОСОБА_1 звільнена з членів колгоспу ім. Котовського у зв`язку з переходом у фермерське господарювання (прот. №3 загальних зборів від 12.01.1993) (запис №11);

- 14.01.1993 позивач прийнята членом фермерського господарства "Колосок" (наказ №1 від 14.01.1993) (запис №12);

- 25.12.1995 ОСОБА_1 звільнена з членів фермерського господарства за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (наказ №4 від 25.12.1995) (запис №13);

- 29.12.1995 позивач прийнята в члени КСП ім. Котовського на різні роботи (протокол пр. №8 від 29.12.1995) (запис №14);

- 11.02.2000 позивач переведена на роботу у приватне сільськогосподарське підприємство на різні роботи (рішення зборів уповноважених членів підприємства від 11.02.2000 протокол №1) (запис №15);

- 30.12.2002 ОСОБА_1 звільнена з роботи за власним бажанням по статті 38 КЗпП (наказ №85 від 30.12.2002) (запис №16).

Трудова книжка позивача не містить запису №16 про звільнення з КСП "Коцюбинського", як вважає відповідач у своєму рішенні.

За змістом трудової книжки ОСОБА_1 29.12.1995 позивач прийнята в члени КСП ім. Котовського на різні роботи (протокол пр. №8 від 29.12.1995) (запис №14), 11.02.2000 позивач переведена на роботу у приватне сільськогосподарське підприємство на різні роботи (рішення зборів уповноважених членів підприємства від 11.02.2000 протокол №1) (запис №15), а 30.12.2002 ОСОБА_1 звільнена з роботи за власним бажанням по статті 38 КЗпП (наказ №85 від 30.12.2002) (запис №16).

Архівною довідкою Трудового архіву Кобеляцької міської ради Полтавського район Полтавської області від 16.11.2021 №З-01-09/364 підтверджено, що згідно книги протоколів зборів уповноважених членів колгоспу ім. Котовського Кобеляцького району Полтавської області прийнято рішення реорганізувати колгосп ім. Котовського в КСП ім. Котовського, яке є правонаступником колгоспу з усіма його правами і обов`язками з 18 листопада 1992 року (протокол №2 від 18 листопада 1992 року) /а.с. 27/.

Розпорядженням голови Кобеляцької районної державної адміністрації №206 від 10.03.2000 "Про перереєстрацію КСП ім. Котовського в приватне сільськогосподарське підприємство "Батьківщина" вирішено у зв`язку з реорганізацією господарства шляхом перетворення перереєструвати колективне сільськогосподарське підприємство ім. Котовського в приватне сільськогосподарське підприємство "Батьківщина" /ПСП "Батьківщина"/, що розташоване за адресою: Кобеляцький район, с. Котовське /а.с. 26/.

У цьому розпорядженні зазначено, що ПСП "Батьківщина" являється правонаступником КСП ім. Котовського, до нього переходять усі майнові права і обов`язки останнього.

Таким чином, 30.12.2002 позивач звільнена з роботи за власним бажанням по статті 38 КЗпП з Приватного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина", у яке позивач була переведена на роботу 11.02.2000 (запис №15 трудової книжки).

Зважаючи на викладене вище, період роботи з 09 листопада 1988 року по 12 січня 1993 року у колгоспі ім. Котовського підтверджено записами №№9, 10, 11 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , період роботи з 14 січня 1993 року по 25 грудня 1995 року у фермерському господарстві "Колосок" підтверджено записами №№12,13 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , період роботи з 29 грудня 1995 року по 11 лютого 2000 року у КСП ім. Котовського та з 11 лютого 2000 року по 30 грудня 2002 року у приватному сільськогосподарському підприємстві "Батьківщина" підтверджено записами №№14,15,16 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з урахуванням розпорядження голови Кобеляцької районної державної адміністрації №206 від 10.03.2000 "Про перереєстрацію КСП ім. Котовського в приватне сільськогосподарське підприємство "Батьківщина" /а.с. 26/.

Написання по батькові скорочено у відомостях нарахування заробітної плати колгоспу ім. Котовського Кобеляцького району Полтавської області : " ОСОБА_1 " не спростовує факту роботи ОСОБА_1 з 09 листопада 1988 року по 12 січня 1993 року у колгоспі ім. Котовського, який підтверджено записами №№9, 10, 11 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Натомість, у архівній довідці Трудового архіву Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 18.11.2021 №З-01-09/364 зазначено, що у відомостях нарахування заробітної плати колгоспу ім. Котовського Кобеляцького району Полтавської області значиться лише одна ОСОБА_1 /а.с. 63/, у архівній довідці Трудового архіву Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області від 08.12.2021 №З-01-09/364 вказано, що згідно відомостей по заробітній платі колгоспу ім. Котовського Кобеляцького району Полтавської області значиться одна ОСОБА_1 * за 1989-1998 роки, що у сукупності із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 дає підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 09 листопада 1988 року по 12 січня 1993 року у колгоспі імені Котовського.

Згідно з пунктами 2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N110, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, обов`язок щодо заповнення трудової книжки покладався на адміністрацію підприємства, а не на працівника.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ГУ ПФУ в Харківській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Відповідачем не надано суду доказів на спростування факту роботи ОСОБА_1 : у період з 09 листопада 1988 року по 12 січня 1993 року у колгоспі ім. Котовського, у період з 14 січня 1993 року по 25 грудня 1995 року у фермерському господарстві "Колосок", у період з 29 грудня 1995 року по 11 лютого 2000 року у КСП ім. Котовського та у період з 11 лютого 2000 року по 30 грудня 2002 року у приватному сільськогосподарському підприємстві "Батьківщина".

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що у індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості за період роботи з 01.01.2000 по 31.12.2002, оскільки до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно до якої основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що написання в первинних документах скороченого по батькові позивача та відсутність печатки підприємства, що засвідчує запис про звільнення, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для не зарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 : з 09 листопада 1988 року по 12 січня 1993 року у колгоспі ім. Котовського; з 29 грудня 1995 року по 11 лютого 2000 року у КСП ім. Котовського; з 11 лютого 2000 року по 30 грудня 2002 року у приватному сільськогосподарському підприємстві "Батьківщина".

Згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 14.01.1993 прийнята членом фермерського господарства "Колосок", 25.12.1995 позивач звільнена з членів фермерського господарства за власним бажанням /а.с. 17, 70/.

Довідкою С9Ф)Г "Колосок від 09.11.2021 №4 підтверджено, що ОСОБА_1 працювала в С(Ф)Г "Колосок" в період з 14 січня 1993 року (прийнята згідно наказу №1 від 14.01.1993) по 25 грудня 1995 року (звільнена згідно наказу №4 від 25.12.1995) на посаді підсобного робітника /а.с. 25/.

У спірний період (14.01.1993 - 25.12.1995) економічні, соціальні і правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні визначав Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20 грудня 1991 року № 2009-XII (надалі - Закону №2009).

Згідно із статтею 28 Закону № 2009 члени селянського (фермерського) господарства, починаючи з 16-річного віку, і особи, які працюють в ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), підлягають державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник внесків на державне соціальне страхування в органах Пенсійного фонду України і Фонду соціального страхування України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує внески на державне соціальне страхування на всі види заробітків за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють в ньому за трудовим договором (контрактом, угодою).

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

Членам селянського (фермерського) господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Вищевказаний Закон втратив чинність 29.07.2003 із набранням чинності Закону України "Про фермерське господарство".

При цьому, за правилами частини 2 статті 27 Закону №2009 новостворені селянські (фермерські) господарства звільнялись від оподаткування на 3 роки, а в трудонедостатніх селах - на 5 років.

Аналогічна норма міститься в Законі України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві" від 17.10.1990 №400-ХІІ, а саме частинами 2 та 3 статті 19 якого закріплено, що колективні сільськогосподарські, рибальські, міжгосподарські сільськогосподарські підприємства та організації, радгоспи та інші сільськогосподарські товариства колективної та приватної власності, селянські (фермерські) господарства і створені на їх базі асоціації, господарські товариства, селянські спілки звільняються від оподаткування доходів, одержаних від сільськогосподарської та несільськогосподарської діяльності, крім випадків, передбачених іншими актами законодавства.

Новостворені селянські (фермерські) господарства звільняються від оподаткування на 3 роки, а в трудонедостатніх селах - на 5 років.

Окрім того, ст. 34 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню в порядку, встановленому законом.

Фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до страхового стажу за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а за періоди, за які не внесені дані до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Членам фермерського господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Отже, з аналізу статті 28 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" та статті 34 Закону України "Про фермерське господарство" вбачається, що даними нормами закріплено обов`язок, а не право, селянського (фермерського) господарства сплачувати за осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом) внески (збір) на соціальне страхування.

Вказаними Законами передбачено, що селянське фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи. Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа.

Отже відповідальність за своєчасну сплату внесків (збір) на соціальне страхування за осіб, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом) покладається на голову фермерського господарства (засновника або іншу визначену Статутом особу), а тому не сплата таких внесків не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсій за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що не зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи: з 09 листопада 1988 року по 12 січня 1993 року у колгоспі ім. Котовського, з 14 січня 1993 року по 25 грудня 1995 року у фермерському господарстві "Колосок", з 29 грудня 1995 року по 11 лютого 2000 року у КСП ім. Котовського та з 11 лютого 2000 року по 30 грудня 2002 року у приватному сільськогосподарському підприємстві "Батьківщина", та прийнявши рішення від 01 лютого 2022 року №08, ГУ ПФУ в Харківській області діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також необґрунтовано, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням не врахованих відповідачем до стажу роботи позивача зазначених вище періодів роботи, станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач мала стаж роботи не менше 28 років та досягла 60 років, а тому мала право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене вище, враховуючи, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01 лютого 2022 року №08 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Зважаючи на викладене вище, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що позивач досяг пенсійного віку 18.12.2021, а звернувся із заявою про призначення пенсії 25.01.2022 (тобто звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку) суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19 грудня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 09 листопада 1988 року по 12 січня 1993 року у колгоспі ім. Котовського, з 14 січня 1993 року по 25 грудня 1995 року у фермерському господарстві "Колосок", з 29 грудня 1995 року по 11 лютого 2000 року у КСП ім. Котовського, з 11 лютого 2000 року по 30 грудня 2002 року у приватному сільськогосподарському підприємстві "Батьківщина".

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією №0255-5537-6968-5663 від 16.03.2022 /а.с. 34/ та виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 37/.

Отже, при задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 205, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , с. Вітрова Балка, Кобеляцький район, Полтавська область, 39214) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 14099344, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01 лютого 2022 року №08 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19 грудня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 09 листопада 1988 року по 12 січня 1993 року у колгоспі ім. Котовського, з 14 січня 1993 року по 25 грудня 1995 року у фермерському господарстві "Колосок", з 29 грудня 1995 року по 11 лютого 2000 року у КСП ім. Котовського, з 11 лютого 2000 року по 30 грудня 2002 року у приватному сільськогосподарському підприємстві "Батьківщина".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич