Справа № 500/7675/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/7675/21 пров. № А/857/3969/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 13 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Тернопільській області від 08 липня 2019 року № 2, № 2 та № 2; стягнути з Головного управління ДПС в Тернопільській області понесені судові витрати, із судового збору в розмірі 2724,00 грн та вартості надання правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 січня 2017 року приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за нею зареєстровано право власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8340 га, що знаходиться на території Сороцької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0168. Вказує, що є онукою померлої ОСОБА_2 , між якими існує другий ступінь споріднення. Однак у жовтні 2021 року їй стало відомо, що Головним управлінням ДФС у Тернопільській області проведено документальну невиїзну перевірку з питань достовірності повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт від 22 травня 2019 року № 624/19-00-13-02/ НОМЕР_1 , та винесено податкові повідомлення-рішення від 08 липня 2019 року № 2, № 2 та № 2. Вважає протиправними висновки контролюючого органу про неподання декларації про майновий стан та одержані доходи за 2017 рік та несвоєчасну сплату суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2024,75 грн та з військового збору на загальну суму 607,42 грн, оскільки об`єкт спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця другого ступенів споріднення. починаючи з 01 січня 2017 року, оподатковується за нульовою ставкою в силу вимог пп.174.2.1 п.174.2 ст. 174 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 08.07.2019 № 2, № 2 та № 2. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в разі отримання спадщини від члена сім`ї першого ступеня споріднення та з 01 січня 2017 року другого ступеня споріднення, об`єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою, що звільняє спадкоємця від сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та від подання декларації про майновий стан і доходи. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про недотримання вимог ч. 3, 5 ст.134 КАС України, а тому, з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом виконання відповідних робіт, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача суму витрат, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивач протягом 2017 року отримала доходи, які згідно з ПК України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Згідно з відповіддю на запит приватного нотаріуса Гордєєвої Л.І. в період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_1 фактично отримала дохід в сумі 40494,93 грн. за ознакою 114 згідно Довідника ознак доходів фізичних осіб. Вказує, що відповідно до абз. «а» пп.174.2.1 п.174.2 ст.174 ПК України (чинної на час набуття у власність успадкованої ділянки) об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення оподатковуються за нульовою ставкою. Відповідно, позивач помилково зазначає редакції ПК України, яка передбачає оподаткування за нульовою ставкою об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця другого ступеня споріднення. У зв`язку з тим, що позивач податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік не подала, податкові зобов`язання за 2017 рік необхідно сплатити: з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2024,75 грн. грн. та з військового збору в розмірі 607,42 грн. Зазначає, що повністю заперечує проти відшкодування витрат на професійну правову допомогу, оскільки вважає, що такі не відповідають критеріям реальності (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з обставин справи.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Головним управління ДФС в Тернопільській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, результати якої оформлені актом від 22 травня 2019 року № 624/19-00-13-02/ НОМЕР_1 (а.с.15-29).

Перевіркою правильності визначення суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які підлягають сплаті платником податку, встановлено, що ОСОБА_1 не подала декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік. Суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які підлягають сплаті ОСОБА_1 за 2017 рік, у зв`язку з неподанням декларації платника податків ОСОБА_1 визначаються контролюючим органом самостійно на підставі бази даних Головного управління ДФС в Тернопільській області та отриманої відповіді від приватного нотаріуса Гордєєвої Л.І. від 10 грудня 2018 року № 3321/6/19-00-13-05/ НОМЕР_2 та № 3322/6/19-00-13-05/ НОМЕР_2 . Згідно отриманої відповіді від приватного нотаріуса Гордєєвої Л.І., в 2017 році нею було вчинено нотаріальну дію по ОСОБА_1 , сума одержаного доходу 40494,93 грн, відомості про це відповідно відображено в податковому розрахунку № 1-ДФ, а саме в звітності за І квартал 2017 року з ознакою доходу « 114» - дохід, отриманий у спадок від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік не подала, податкові зобов`язання за 2017 рік необхідно сплатити: з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2024,75 грн та з військового збору в розмірі 607,42 грн.

За висновками перевірки, встановлено порушення позивачем:

пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 ПК України, а саме: не подання декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік;

пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168., пп. 174.2.2 п. 174.2, п. 174.3, п. 174.6 ст. 174 ПК України, а саме: несвоєчасно сплату суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2024,75 гри. в тому числі по податкових (звітних) періодах: 2017 рік - 2024,75 грн.;

п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, а саме: несвоєчасну сплату суми податкового зобов`язання з військового збору на загальну суму 607,42 грн, в тому числі по податкових (звітних) періодах: 2017 рік - 607,42 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, 08 липня 2019 року Головним управлінням ДФС в Тернопільській області винесено податкові повідомлення-рішення:

№ 2, яким за порушення пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 ПК України застосовано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн. (а.с.32);

№ 2, яким за порушення пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168., пп. 174.2.2 п. 174.2, п. 174.3, п. 174.6 ст. 174 ПК України, нараховано податкове зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 2024,75 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 506,19 грн. (а.с.31);

№ 2, яким за порушення п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень, ст. 168, ст. 176 ПК України, нараховано податкове зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 607,42 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 151,86 грн. (а.с.33).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент набуття спадщини).

Платником податку, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України).

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України).

Відповідно до пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно з п.174.3 ст.174 ПК України, особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку (п. 174.4 ст. 174 ПК України).

Відповідно до пп. «а» пп. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються об`єкти спадщини що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Згідно з пп. 174.2.2 п. 174.2 ст. 174 ПК України об`єкти спадщини оподатковуються: за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування спадщини» № 1910-VIІІ від 23 лютого 2017 року внесено зміни у п. 174.2 ст. 174 ПК України, а саме:

пп. «а» пп. 174.2.1 викладено в такій редакції: «а) об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення»;

у пп. 174.2.2 слова «не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення» замінити словами та цифрами «не зазначені у підпункті 174.2.1 цього пункту».

Відповідно до Прикінцевих положень цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до доходів, отриманих починаючи з 01 січня 2017 року платником податків у вигляді спадщини/дарунка.

При цьому, п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України).

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України).

Згідно з п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема, у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу (п.179.2 ст.179 ПК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при отримані спадщини платник податку має подати відповідну декларацію, сплатити податок на доходи та військовий збір, однак, у разі отримання спадщини від члена сім`ї першого ступеня споріднення та з 01 січня 2017 року другого ступеня споріднення, такий об`єкт спадщини оподатковується за нульовою ставкою, що звільняє спадкоємця від сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та від подання декларації про майновий стан і доходи.

Із матеріалів справи слідує, що 30 січня 2017 року приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області Гордєєвою Л.І. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 січня 2017 року № 172 (а.с.10) зареєстровано право власності на 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8340 га, що знаходиться на території Сороцької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:001:0168 за ОСОБА_1 (а.с.9).

Дану земельну ділянку позивачем успадковано після смерті ОСОБА_3 - бабусі ОСОБА_1 з боку матері, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 01 квітня 1994 року (а.с.11) та свідоцтвом про народження ОСОБА_4 НОМЕР_4 від 10 травня 1974 року (а.с.12).

Відповідно до положень пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи та наведені законодавчі чинного свідчать про те, що дохід, отриманий позивачем у вигляді успадкованої земельної ділянки від бабусі, яка є членом сім`ї ОСОБА_1 другого ступеня споріднення, повинен оподаткуватись за нульовою ставкою, тому у позивача відсутній обов`язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та подання декларації про майновий стан і доходи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні податкові повідомлення-рішення від 08 липня 2019 року № 2, № 2 та № 2 є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2021 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Віфікс» укладено Договір № 01/11-ФО про надання правової допомоги (далі - Договір), відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правничої допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін (а.с.34-35).

Додатковою угодою № 1 від 01 листопада 2021 року до даного Договору на виконання вимог п. 4.1 Договору сторони дійшли згоди, що розмір гонорару адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги клієнту, пов`язаної із написанням позовної заяви та представництва інтересів клієнта у суді щодо оспорювання документів, складених податковим органом, буде становити фіксований розмір 4000,00 грн. (а.с.36).

Відповідно до опису проведених робіт адвокатом Тришаком О.Г. (а.с.5) здійснено: вивчення та аналіз усіх документів, складених та направлених податковим органом ОСОБА_1 , вивчення відповідного законодавства та практики судів з аналогічних правовідносин, тривалістю 2 год.; формування обгрунтувань, виклад обставин справи та написання самого змісту позовної заяви, тривалістю 3 год.; формування позовної заяви з додатками (копіювання, посвідчення копій) та подача в суд - 2 год (а.с.38).

Гонорар за надання правової допомоги позивачем оплачено квитанцією № 0.0..1 від 02 листопада 2021 року на суму 4000,00 грн. (а.с.37).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд першої інстанції зазначив, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

З урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом виконання відповідних робіт, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути суму витрат, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну допомогу в розмірі 2000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

Колегія суддів також враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 та у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3098/20.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн є обґрунтованою, відповідає реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Заявлений розмір витрат є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Таким чином, понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у сумі 2000,00 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Тернопільській області на користь позивача.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі № 500/7675/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 26 липня 2022 року