Справа № 420/3724/22
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3724/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та стягнення боргу грошового забезпечення, компенсації втрати доходу та середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 17 лютого 2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, про визнання протиправними дій та стягнення боргу грошового забезпечення, компенсації втрати доходу та середнього заробітку.

Ухвалою від 22.02.2022 позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивач 5-денний строк на усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем до суду 23.03.2022 за вх. №12094/22 подано: заяву про поновлення строку на усунення недоліків позовної заяви, яку обґрунтовує отриманням ухвали 11.03.2022, введенням на території України воєнного стану та взяттям його на облік до самооборони міста проживання; належним чином обґрунтовану позовну заяву, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправною дією відмову МВС України у листах від 23.06.2010 року №15/2-Я-629, від 11.11.2009 року №14/1-Я-364 та від 05.04.2011 року №№14/1-Я-67 в здійснені остаточного розрахунку та сплати грошового забезпечення на день звільнення 06.12.2007 року з ОВС МВС України ОСОБА_1 та про визнання протиправною дією відмову МВС України у листі №37399/22-2021 від 12.08.2021 року у сплаті компенсації втрати доходу у зв`язку з невиплатою грошового забезпечення за період з 01.06.2007 по 05.12.2007 року на день звільнення з ОВС і такою, що порушила право ОСОБА_1 на отримання заробітної платні та володіння майном (грошовими коштами), яке гарантоване вимогами ст. 1 Першого протоколу міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод;

2. Стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 суму боргу грошового забезпечення за період з 01.06.2007 по 05.12.2007 року на день звільнення з ОВС МВС України у розмірі 17074,37 грн;

3. Стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 розмір грошової компенсації втрати доходу, у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 грошового забезпечення на день звільнення з ОВС МВС України 06.12.2007 року, станом на 01 січня 2012 року, у сумі 11545,45 грн;

4. Стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 розмір грошової компенсації втрати доходу, у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 грошового забезпечення на день звільнення з ОВС МВС України 06.12.2007 року, за період з 01 січня 2012 року по день фактичної сплати боргу грошового забезпечення на день звільнення з ОВС МВС України. Розмір грошової компенсації, за вказаний період, зобов`язати розрахувати МВС України;

5. Стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені з ОВС МВС України за період з 01.06.2007 року по дату фактичної сплати боргу, суму якого, зобов`язати розрахувати МВС України.

Ухвалою від 15 квітня 2022 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на усунення недоліків позовної заяви задоволено та поновлено позивачу такий строк; прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх. №12094/22) та відкрито провадження у адміністративній справі.

Вивчивши матеріали позову, суд дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є ненарахування та невиплата позивачу грошового забезпечення за період з 01.06.2007 по 05.12.2007 (вимоги щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати доходу та середнього заробітку є похідними до вимоги щодо визнання протиправною дією відмову МВС України у листах від 23.06.2010 року №15/2-Я-629, від 11.11.2009 року №14/1-Я-364 та від 05.04.2011 року №№14/1-Я-67 в здійснені остаточного розрахунку та сплати грошового забезпечення на день звільнення 06.12.2007).

При цьому судом встановлено, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №22-а-6964/08 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про скасування та визнання нечинним наказу про звільнення, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2008 у справі №22-а-6964/08: апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2008 року скасовано, постановлено по справі нову постанову, якою частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання нечинним та скасування наказу; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України внести зміни у наказ МВС від 21.09.07 року №1237 «По особовому складу», виклавши пункт цього наказу щодо ОСОБА_1 в наступній редакції «підполковника міліції ОСОБА_1 (Н-926485), увільнивши його від посади начальника відділу з оперативного обслуговування вищих навчальних закладів 4-го міжрегіонального управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки у перший робочий день після закінчення терміну його тимчасової непрацездатності 06.12.2007 року»; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розрахувати на день звільнення підполковника ОСОБА_1 вислугу років у календарному та пільговому обчисленні, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому, з мотивувальної частини даної постанови вбачається, що Одеський апеляційний адміністративний суд зробив наступні висновки:

- «Колегія суддів вважає вимогу позивача щодо зобов`язання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУМВС України в Одеській області здійснити перерахунок та оплату його заробітної платні на час звільнення, враховуючи довідки про непрацездатність ОСОБА_1 з 10.06.2007 р. по 10.07.2007 р.; з 16.07.2007 р по 01.08.2007 р; з 03.09.2007 р по 14.09.2007 р.; з 17.09.2007 р. по 01.10.2007 р. такою, що відповідає чинному законодавству виходячи з наступного»;

- «Колегія суддів вважає що вимоги щодо поновлення на роботі задоволенню не підлягають, з підстав викладених в рішенні суду першої інстанції».

Отже, зі змісту постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2008 у справі №22-а-6964/08 вбачається, що ОСОБА_1 заявляв вимоги щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з 01.06.2007 по 05.12.2007 та такі вимоги вирішувались Одеським апеляційним адміністративним судом у межах справи №22-а-6964/08.

На вказані обставини ОСОБА_1 посилається у позовній заяві у даній справі як на підставу для задоволення своїх позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що відсутність у резолютивній частині постанови вирішення вимоги позивача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.06.2007 по 05.12.2007 за умови, що суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови її фактично розглянув, свідчить лише про право позивача звернутись до суду апеляційної інстанції у порядку статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз відповідних норм процесуального закону свідчить, що є такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.ст. 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, зобов`язання вчинити дії на виконання іншого судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 420/5234/19.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, заявлені у даній справі позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п.2 ч.2 ст.183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведених обставин, позовна заява ОСОБА_1 не може розглядатися в порядку позовного провадження, а відтак суд вважає а доцільне закрити провадження у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд роз`яснює позивачу, що з даними вимогами він може звернутись в порядку, встановленому ст. 383 КАС України в межах справи № 22-а-6964/08.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 173, 241, 248, 256 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №420/3724/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та стягнення боргу грошового забезпечення, компенсації втрати доходу та середнього заробітку.

Суд роз`яснює позивачу, що з даними вимогами він може звернутись в порядку, встановленому ст. 383 КАС України в межах справи № 22-а-6964/08.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Вовченко