Справа № 360/6168/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року справа №360/6168/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №360/6168/21 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до cуду з позовом, в якому просила:

-визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови позивачу зарахувати період роботи в Кіровському відділі робітничого постачання виробничого об`єднання «Стахановвугілля» з 01.12.1982 по 01.12.1995 до загального стажу;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати позивачу період роботи в Кіровському відділі робітничого постачання виробничого об`єднання «Стахановвугілля» з 01.12.1982 по 01.12.1995 до загального стажу.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач відмовляється зарахувати спірний період до загального стажу, оскільки запис не відповідає вимогам Інструкції про ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Міністерства прані України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 - в запису № 13 печатка підприємства не читається.

Позивач надала копії архівних довідок, виданих управлінням організаційно-документального забезпечення м. Кіровська, однак відповідач протиправно не прийняв їх до уваги, зазначивши про відсутність законних підстав для врахування цих довідок, бо вони створені органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території України.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 13.07.2021 № 57 про відмову у призначені пенсії за віком згідно частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити позивачу пенсію за віком згідно частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 05.07.2021, зареєстрованою за номером 5252, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач ГУ ПФУ в Херсонській області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Запис в трудовій книжці позивача за період її роботи з 01.12.1985 року по 01.12.1995 року завірено печаткою, яку неможливо прочитати, що унеможливлює встановити підприємство, якому печатка належить.

Будь-яких уточнюючих довідок про спірний період роботи позивач не надала, тому пенсійним органом правильно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині, яка сторонами не оскаржується.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 05.07.2021 звернулась із заявою про призначення пенсії, зареєстрованою за № 5252 (арк. спр. 43-44), додавши документи зазначені в розписці повідомлені.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 13.07.2021 № №57 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу (арк. спр. 69).

Зі змісту рішення вбачається, що страховий стаж позивача складає 20 років 01 місяць 03 днів. До страхового стажу позивача не враховано періоди роботи у Кіровському відділі робочого постачання виробничого об`єднаним «Стахановвугілля» з 01.12.1982 по 01.12.1995, оскільки не читабельна печатка організації на записі про звільнення, з 01.08.1997 по 31.12.1998 в АП «Кіровський винзавод», оскільки є виправлення в даті про прийом на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до трудової книжки позивача:

Кіровський відділ робочого постачання виробничого об`єднаним «Стахановвугілля»:

запис 4. 01.12.1982 прийнята на посаду повара 4 розряду їдальні № 2;

запис 5. 18.05.1983 переведена на посаду повара 5 розряду їдальні № 2;

запис 6. 09.11.1983 переведена на посаду завідувача виробництвом їдальні № 2;

запис 7. 04.06.1985 переведена на посаду повара 5 розряду їдальні № 2;

запис 8. 12.08.1988 переведена на посаду завідувача виробництвом їдальні № 2;

запис 9. 18.03.1991 Кіровський відділ робочого постачання виробничого об`єднаним «Стахановвугілля» перейменовано в Кіровське торгівельно-виробниче підприємство Луганського торгівельно-виробничого концерну з обслуговування робітників вугільної промисловості «Луганськвугілляторгобслуговування»;

запис 10. 17.02.1993 Кіровське ТВП перейменовано в Кіровське комерціалізоване торгівельно - виробниче об`єднання «Луганськвугілляторгобслуговування»;

запис 11. 20.12.1994 Кіровське КТВ об`єднання «Луганськвугілляторгобслуговування» перейменовано в Кіровське орендоване торгівельно-виробниче підприємство;

АП «Кіровський винзавод»:

запис 16. 01.08.1997 прийнята продавцем фірмового магазину, АП «Кіровський винзавод» перейменований на ДП винзавод «Алко - Прима»;

запис 17. 01.10.2001 звільнена відповідно ст. 36 п. КЗпП України.

Згідно з протоколом призначення пенсії № 857 від 12.07.2021 страховий стаж позивача складає 20 років 01 місяць 03 дні, до якого зараховано періоди: 01.09.1978 - 24.02.1981, 16.06.1981 - 26.03.1982, 01.12.1995 - 26.07.1997, 01.01.1999 - 01.10.2001, 18.10.2001 - 12.10.2002, 08.11.2002 - 31.12.2003, 01.01.2004 - 31.05.2008, 01.06.2008 - 20.03.2014 (арк. спр. 42).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за 1999 - 2014 роки за формою ОК-5 від 05.07.2021 за персоніфікованими відомостями ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб наявні відомості про страхувальників застрахованих осіб, зокрема: з січня 1999 року по жовтень 2001 року щодо сплати ДП винзавод «Алко - Прима» внесків (арк. спр. 61-65).

16.09.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою від 15.09.2021 (арк. спр. 70) надавши архівні довідки видані адміністрацією міста Кіровськ ЛНР (арк. спр. 22-29, 71-78).

В архівних довідках від 08.09.2021 № 14.-2-7535 - 14.-2-7540 наявні відомості про періоди роботи позивача, які відповідають записам трудової книжки, а також відомості про нарахування заробітної плати.

Листом від 08.10.2021 № 4052/4087/ф-02/8-1200/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомлено про не прийняття наданих довідок (арк. спр. 9-11) через їх видачу органами на непідконтрольній українській владі території.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Абзацом першим пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На момент звернення позивача (05.07.2021) позивачу виповнилось повних 61 рік та вона звернулася з заявою до пенсійного органу за призначенням пенсії.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На підставі пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить, що органі ПФУ мають великий обсяг прав та обов`язків при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Отже, пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Відповідач, відмовляючи в зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду її роботи у Кіровському відділі робочого постачання виробничого об`єднаним «Стахановвугілля» з 01.12.1982 по 01.12.1995, оскільки не читабельна печатка організації на записі про звільнення, з 01.08.1997 по 31.12.1998 в АП «Кіровський винзавод», оскільки є виправлення в даті про прийом на роботу.

При цьому відповідач, повідомляючи про відсутність підстав для включення спірних періодів роботи до стажу, не ставить під сумнів правильність записів про періоди роботи, зазначені в трудовій книжці.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, тому відсутні підстави для неврахування спірних періодів до страхового стажу позивача.

Оскільки записи в трудовій книжці позивача здійснені у хронологічній послідовності, чітко зазначені номери та дати наказів, трудова книжка позивача містить необхідні записи про період її роботи у Кіровському відділі робочого постачання виробничого об`єднаним «Стахановвугілля» з 01.12.1982 по 01.12.1995, з 01.08.1997 по 31.12.1998 в АП «Кіровський винзавод», зазначені періоди повинні бути враховані до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо не прийняття архівних довідок, наданих позивачем 16.09.2021 суд зазначає наступне.

Архівні довідки на підтвердження роботи позивача в спірні періоди видані органами, що знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території в місті Кировськ Луганської області.

В 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Оскільки надані позивачем архівні довідки в своїй сукупності місять відомості, які підтверджуються записами трудової книжки позивача за спірні періоди, тому відповідач повинен врахувати інформацію, яка значиться в цих довідках, при цьому записи трудової книжки позивача містять відомості щодо призначення та звільнення позивача за спірні періоди, що є підтвердженням трудової діяльності позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №360/6168/21 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №360/6168/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25 липня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 25 липня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв