Справа № 480/12212/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року Справа № 480/12212/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Павлічек В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/12212/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2016 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551- XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною З статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» за 2016 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення».

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач з 07.07.2016 року по 06.01.2017 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3). Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 06.01.2017 року №5 позивача було звільнено, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Проте позивачу стало відомо, що при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 10-1 та істиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач не враховував щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію грошового забезпечення, яка належала позивачу станом на день звільнення з військової служби. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними та такими, що порушують його права.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення. Крім того даною ухвалою було витребувано у Військової частини НОМЕР_2: розрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік із зазначенням складових грошового забезпечення, які були враховані при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та докази її виплати позивачу; розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із зазначенням складових грошового забезпечення, які були враховані при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та докази її виплати позивачу.

На виконання зазначеної ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що дії відповідача щодо виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення правомірні та вчинені відповідно до приписів діючого законодавства. Крім того зазначив, що при нарахуванні позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік було враховано наступні складові грошового забезпечення позивача: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; надбавка за виконання особливо важливих завдань; щомісячна премія. Аналогічно, при нарахуванні позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», було враховано наступні складові грошового забезпечення позивача: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; надбавка за виконання особливо важливих завдань; щомісячна премія (а.с. 17-26).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з липня 2016 року по січень 2017 року проходив військову службу у Військовій частині польова пошта НОМЕР_3 (актуальна назва - Військова частина НОМЕР_2).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (актуальна назва - Військова частина НОМЕР_2) (по стройовій частині) від 06.01.2017 № 5 позивач був виключений зі списків особового складу частини у зв`язку зі звільненням останнього в запас та знятий з усіх видів забезпечення. Про даний факт також зазначено представником відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с. 19).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року по справі № 480/1179/21 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.07.2016 року по 06.01.2017 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.07.2016 року по 06.01.2017 року. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено (а.с. 34-36).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 року, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року по справі № 480/1179/21 - скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийнято нову постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.07.2016 року по 06.01.2017 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.07.2016 року по 06.01.2017 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року по справі № 480/1179/21 залишено без змін (а.с. 37-40).

Також рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року по справі № 480/1180/21 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_5, Військової частини НОМЕР_2, Військової частини НОМЕР_4, Військової частини НОМЕР_6, Військової частини НОМЕР_7. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.08.2015. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.01.2017. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_7 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 16.03.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.08.2015. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.01.2017. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 16.03.2018. У задоволенні інших вимог - відмовлено (а.с. 41-44).

В свою чергу відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця, наданою суду представником відповідача, позивачу у 2016 році виплачувалася грошова допомога на оздоровлення (листопад). Також в серпні 2016 року, з жовтня 2016 року по січень 2017 року позивачу виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с. 27).

Крім того відповідно до платіжного доручення від 20.07.2021 року № 1236, позивачу було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, на виконання рішення суду від 07.06.2021 року по справі № 480/1180/21 (а.с. 31).

При цьому, як зазначено представником відповідача у відзиві на позовну заяву, при нарахуванні позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік було враховано наступні складові грошового забезпечення позивача: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; надбавка за виконання особливо важливих завдань; щомісячна премія. Аналогічно, при нарахуванні позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», було враховано наступні складові грошового забезпечення позивача: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років; надбавка за виконання особливо важливих завдань; щомісячна премія (а.с. 17-26).

Тобто фактично до складу грошового забезпечення, з якого позивачу здійснено обчислення допомоги на оздоровлення за 2016 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не включено щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Згідно з п. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям виплачуються, зокрема, грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

За визначенням, наведеним в пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (чинна на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (чинна на момент виникнення спірних правовідносин; далі по тексту Інструкція №260), якою визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

За приписами п. 1.2 розд. I Інструкції №260 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 33.1 розд. XXXIII Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Разом з тим, відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР "Про відпустки", учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (чинна на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Постанова № 889) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Підпунктами 2 пункту 1 Постанови №899 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з п.2 Постанови №899 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

З картки особового рахунку військовослужбовця, суд вбачає, що позивачу в серпні 2016 року та з жовтня 2016 по січень 2017 року (по день звільнення) виплачувалася щомісячна додаткова грошова допомога, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер (а.с. 27).

В свою чергу, відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця, у листопаді 2016 року позивачу була виплачена допомога на оздоровлення за 2016 рік (а.с. 27).

Також відповідно до платіжного доручення від 20.07.2021 року № 1236, позивачу було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, на виконання рішення суду від 07.06.2021 року по справі № 480/1180/21 (а.с. 31).

При цьому до складу грошового забезпечення, з якого проведено обчислення допомоги на оздоровлення у листопаді 2016 року та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889, що не заперечувалося представником відповідача у відзиві на позовну заяву. Як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводився розрахунок допомоги на оздоровлення, представник відповідача посилається на пункт 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 № 595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 05.12.2012 № 825) (далі по тексту - Інструкція № 595), відповідно до якої щомісячна грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

В свою чергу, у відзиві на позовну заяву, представником відповідача, ніяким чином не було обгрунтовано не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проведено обчислення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, а лише зазначено, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, позивачу виплачено у повному обсязі.

Суд зазначає, так, пунктом 8 Інструкції №595 передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Проте застосовуючи наведену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачеві допомоги на оздоровлення, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

В свою чергу встановлення підзаконним нормативно - правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати право на отримання такої винагороди, встановлене актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Отже при визначенні розміру грошового забезпечення, застосуванню підлягає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанова №899, а не Інструкція №595 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Аналогічна позиція суду викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року по справі № 520/8887/2020.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Отже, щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Відтак суд зазначає, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, мала постійний характер (виплачувалася позивачу в серпні 2016 року та з жовтня 2016 по січень 2017 року (по день звільнення), то відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вона повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення за 2016 рік та компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Щодо врахування індексації при розрахунку допомоги на оздоровлення за 2016 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, суд зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закону України № 1282-XII).

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частинами 1-2 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17, від 30.12.2020 року у справі №359/8843/16-а, від 30.04.2021 по справі № 620/561/20 та від 26.01.2022 року по справі № 520/8887/2020.

Сторонами не заперечувалося, що індексація грошового забезпечення була виплачена позивачу на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 року за період з 07.07.2016 року по 06.01.2017 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Таким чином, оскільки у спірному випадку виплата позивачу індексації грошового забезпечення мала щомісячний характер та враховуючи її особливу правову природу, у відповідача були відсутні правові підстави для її неврахування при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

А відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо твердження відповідача про те, що позов у даній справі подано особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо її підписання, оскільки на підтвердження повноважень Дзундзи Ю.Р. до позовної заяви надано копію довіреності, засвідчену самим Дзундзою Ю.Р., що суперечить вимогам законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 59 Кодексу адміністративного судочинства України визначено документи, що підтверджують повноваження представників.

Згідно з п. 1 ч. 1 вищевказаної статті повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою (частина 2 ст. 59).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Згідно з частиною третьою статті 244 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.

Відповідно до статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Зважаючи на викладене, у разі коли до адміністративного суду звертається представник фізичної особи, законодавство не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01.03.2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм може позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998).

Відповідно до частин першої та другої статті 60 КАС України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (частина восьма статті 59 КАС України).

Відтак, слід вважати підтвердженими повноваження представника фізичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника бути представником в судових установах, з усіма правами, які надані законом позивачу, з правом подання позову, в тому числі - за своїм підписом, з правом оскарження рішень і дій суду у всіх інстанціях та з правом подання будь-яких заяв, скарг, клопотань, запитів в інтересах позивача, випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення дії щодо засвідчення копій документів.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року по справі № 1.380.2019.001204.

З матеріалів справи суд вбачає, що позов від імені ОСОБА_1 підписаний Ю.Р.Дзундзою як представником. На підтвердження повноважень надано копію нотаріально засвідченої довіреності, завірену Ю.Р.Дзундзою (а.с. 10-11).

При цьому суд звертає увагу, що в довіреності зазначено, що ОСОБА_1 цією довіреністю уповноважує Ю.Р.Дзундзу бути його представником, зокрема, в судах усіх інстанцій, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу та третій особі. Для цього представнику надається право, зокрема, подавати, підписувати від його імені та отримувати усі документи, необхідні для виконання наданих цією довіреністю повноважень, в тому числі підпису позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг з правом зміни позовних вимог, предмету позову, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання та відводи, давати письмові та усні пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, а також виконувати всі інші необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю. В свою чергу, в даній довіреності відсутні застереження на вчинення дій щодо засвідчення копій документів

Копія довіреності містить надпис «Згідно з оригіналом», особистий підпис Ю.Р.Дзундзи, його ініціали та прізвище, а також дату засвідчення копії.

Таким чином суд зазначає, що копія довіреності, яка наявна в матеріалах справи та засвідчена підписом Ю.Р.Дзундзи, є належним підтвердженням повноваження останнього як представника позивача на подання позовної заяви, зокрема й на засвідчення копії довіреності власним підписом.

Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2016 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_8) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, та з урахуванням раніше проведених виплат.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551- XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_8) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та «індексації грошового забезпечення, та з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек