Справа № 540/7689/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 р.м. ОдесаСправа № 540/7689/21

Категорія: 108020000 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Місце ухвалення: м. Херсон

Дата складання повного тексту: 25.01.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення від 09 листопада 2020 року:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами (крім транспортних засобів, що були ввезені на митну територію України та поміщені в митний режим транзиту або тимчасового ввезення у період з 01 січня 2015 року до дня набрання чинності Закону України від 08 листопада 2018 року) та застосовано податкове зобов`язання у розмірі 88 293,29 грн. та штрафу у розмірі 22 073,32 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: мито на транспортні засоби (крім транспортних засобів, що були ввезені на митну територію України та поміщені в митний режим транзиту або тимчасового ввезення у період з 01 січня 2015 року до дня набрання чинності Закону України від 08 листопада 2018 року) та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами та застосовано податкове зобов`язання у розмірі 40 133,31 грн. та штрафу у розмірі 10 033,33 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 28 жовтня 2020 року він отримав від Чорноморської митниці Держмитслужби акт "Про результати документальної невиїзної перевірки стану дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні транспортного засобу: "автомобіль легковий марки "VOLKSWAGEN", модель "TOUAREG", 2014 року випуску, номер кузова: VIN- НОМЕР_1 " за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 року №UA209190/2018/010723" №12/7.16-19-05/ НОМЕР_2 від 22 жовтня 2020 року

Позивач не погодився зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки підставою для їх винесення є висновок про порушення особою, яка за дорученням від ОСОБА_1 здійснювала придбання транспортного засобу митних правил та матеріали справи про порушення митних правил №1037/20900/19 складені Львівською митницею ДФС відносно ОСОБА_2 особи уповноваженої позивачем на придбання транспортного засобу. Митний орган вважав, що позивач через митного брокера (декларанта) ФОП ОСОБА_3 та громадянина ОСОБА_4 під час митного оформлення транспортного засобу вчинив дії спрямовані на ухилення від сплати в повному обсязі митних платежів.

Позивач заперечував проти такої позиції відповідача та посилався на рішення Галицького районного суду міста Львова від 11 липня 2019 року в справі №461/3250/19, яким визнано протиправною та скасовано постанову в справі про порушення митних правил від 23 квітня 2019 року №1037/20900/19.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що 10 квітня 2018 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Стадник І.В. була посвідчена довіреність ННА 834561, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 на купівлю на його ім`я будь-якого транспортного засобу на території України чи за її межами, а також представляти його інтереси при розмитненні транспортного засобу з відповідними правами.

11 квітня 2018 року ОСОБА_4 доручив митному брокеру ФОП ОСОБА_3 здійснити митне оформлення ввезення транспортного засобу на територію України. При митному оформленні транспортного засобу: "автомобіль легковий марки "VOLKSWAGEN", модель "TOUAREG", 2014 року випуску, номер кузова: VIN- НОМЕР_1 " за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 року №UA209190/2018/010723 позивач вчинив дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів в належному розмірі. Згідно з інформацією митного органу Федеративної Республіки Німеччина встановлено, що транспортний засіб, що ввозився позивачем має вартість 25 000 євро, а не 12 500 євро, як задекларовано позивачем. Зазначені порушення призвели до ухилення від сплати податку на додану вартість та мита. За таких обставин висновки акту перевірки є правомірними, а спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними.

05 січня 2022 року позивач подав до суду першої інстанції відповідь на відзив, в якій зазначив, що як на підставу для проведення перевірки митний орган послався на лист Львівської митниці ДФС від 07 березня 2019 року. В даному листі Львівська митниця ДФС звертається до Головного управління ДФС у Херсонській області з посиланням на встановлення в діях громадянина ОСОБА_4 ознак порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України. На думку позивача цей лист може бути підставою для проведення перевірки ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 . В листі йде мова, що відносно ОСОБА_4 складено протокол про порушення митних правил №1037/20900/19, а тому Львівська митниця ДФС скерувала матеріали перевірки для проведення заходів у порядку ст.ст. 345-354 МК України. Повідомлення про проведення перевірки позивач отримав 15 жовтня 2020 року, а перевірка проводилась з 12 жовтня 2020 року тривалістю 2 дні. Стосовно порушень, викладених в акті перевірки, то їм вже надано правову оцінку рішенням Галицького районного суду міста Львова від 11 липня 2019 року у справі №461/3250/19.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09 листопада 2020 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами (крім транспортних засобів, що були ввезені на митну територію України та поміщені в митний режим транзиту або тимчасового ввезення у період з 01 січня 2015 року до дня набрання чинності Закону України від 08 листопада 2018 року) та застосовано податкове зобов`язання у розмірі 88 293,29 грн. та штрафу у розмірі 22 073,32 грн.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09 листопада 2020 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: мито на транспортні засоби (крім транспортних засобів, що були ввезені на митну територію України та поміщені в митний режим транзиту або тимчасового ввезення у період з 01 січня 2015 року до дня набрання чинності Закону України від 08 листопада 2018 року) та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами та застосовано податкове зобов`язання у розмірі 40 133,31 грн. та штрафу у розмірі 10 033,33 грн.

Стягнуто з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1 605,33 грн. (одну тисячу шістсот п`ять гривень 33 коп.).

В апеляційній скарзі Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та довідки поштового відділення, які були повернуті до митниці 18 січня 2021 року, що підтверджується штампом поштового відділення, направлені на адресу позивача податкові повідомлення рішення від 09 листопада 2020 року № та № були повернуті до митниці по закінченню терміну зберігання. Таким чином податкові повідомлення рішення від 09 вересня 2020 року № та №, відповідно до ст. 42 ПК України, вважаються врученими ОСОБА_1 18 січня 2021 року.

Апелянт акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції взагалі ні в ухвалі про порушення провадження у справі, ні в оскаржуваному рішенні не розглядав та не вирішував питання пропуску позивачем строків позовної давності та застосування наслідків, визначених нормами КАС в зв`язку з пропуском процесуальних строків, що вже само по собі є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Також, апелянт посилається на те, що позивачем через декларанта (митного брокера) ФОП ОСОБА_3 , громадянина ОСОБА_4 , під час митного оформлення транспортного засобу марки "VOLKSWAGEN", модель "TOUAREG", 2014 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 12 квітня 2018 року №UA209190/2018/010723 вчинено дії, спрямовані на ухилення від сплати в повному обсязі митних платежів, вказавши в даній митній декларації недостовірні відомості для визначення митної вартості даного авто.

Апелянт вказує, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявленні в подальшому.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції поставив під сумнів, що позивач є суб`єктом відповідальності за порушення, викладені в Акті перевірки. При цьому суд дійшов висновку, що митний брокер, як особа уповноважена на декларування товарів, несе таку саму відповідальність, що й декларант. При цьому суд послався на рішення Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі №607/2400/17, яка не може бути застосована до правовідносин в розглядуваній справі, оскільки в постанові Верховного суду йдеться мова про адміністративну відповідальність декларанта та уповноваженої ним особи під час декларування, що не можна ототожнювати з поняттям платнику податків.

Однак ч.2 ст. 293 МК України чітко визначено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків і ця норма розширеному тлумаченню не підлягає.

У даному випадку саме позивач ОСОБА_1 є одержувачем об`єкту оподаткування та, відповідно до графи 9 МД типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 року №UА209190/2018/010723, є особою відповідальною за фінансове врегулювання/

Митниця в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі вказує на те, що ОСОБА_1 є платником податків щодо придбаного ним у власність автомобіля, який було ввезено на митну територію України МД типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 №и UА 209190/2018/010723 і саме на нього, відповідно до ч.2 ст. 293 МК України, покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів та відповідно є суб`єктом відповідальності за порушення, викладені в Акті перевірки.

Також апелянт акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції послався на рішення в адміністративній справі №461/3250/19, яким було скасовано постанову митного органу про притягнення ОСОБА_4 , як уповноважену особу ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України. Вказане рішення не може розглядатися в контексті вимог ч.4 ст. 78 КАС України, оскільки по-перше в даній адміністративній справі не приймала участі жодна із сторін справи за позовом ОСОБА_1 , по-друге, відповідно до ч.5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

В період з 12 жовтня 2020 року по 13 жовтня 2020 року на підставі п.2 ст. 293, п.7 ст. 336, п.1 ч.3 ст. 345, п.2 ч.2 ст. 351 МК України та наказу Чорноморської митниці Держмитслужби "Про проведення документальної невиїзної перевірки стану дотримання громадянином ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вимог законодавства України з питань митної справи" №218 від 30 вересня 2020 року посадовими особами Чорноморської митниці Держимитслужби проведено документальну невиїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт "Про результати документальної невиїзної перевірки стану дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні транспортного засобу: "автомобіль легковий марки "VOLKSWAGEN", модель "TOUAREG", 2014 року випуску, номер кузова: VIN- НОМЕР_1 " за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 року №UA209190/2018/010723" №12/7.6-19-05/ НОМЕР_2 від 22 жовтня 2020 року.

Висновком акту перевірки є порушення:

1) пп.2 п.2 ст. 52, ст.ст. 58, 377 МК України в частині заниження митної вартості товару та сплати митних платежів, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 року №UA209190/2018/010723 на загальну суму 40 133,31 грн.;

2) п.16.1.4 п.16.1 ст. 16, п.190.1 ст. 190 ПК України, у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 року №UA209190/2018/010723 на загальну суму 88 293,29 грн.

Надання заперечень на акт перевірки позитивних наслідків не мало.

На підставі висновків акту перевірки №12/7.6-19-05/ НОМЕР_2 від 22 жовтня 2020 року митний орган 09 листопада 2020 року виніс податкові повідомлення-рішення:

- форми "Р" № від 09 листопада 2020 року, яким за порушення пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16, п.190.1 ст. 190 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами (крім транспортних засобів, що ввезені на територію України та поміщені в режим транзиту, або тимчасового ввезення у період з 01 січня 2015 року до дня набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів" від 08 листопада 2018 року №2611-VII (далі Закон №2611-VII) за платежем 14070100 в розмірі 110 366,51 грн.;

- форми "Р" № від 09 листопада 2020 року, яким за порушення пп.2 п.2. ст. 52, ст.ст. 58, 377 МК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з мита на транспортні засоби (крім транспортних засобів, що ввезені на територію України та поміщені в режим транзиту, або тимчасового ввезення у період з 01 січня 2015 року до дня набрання чинності Закону №2611-VII) за платежем 15010500 в розмірі 50 166,64 грн.

Підставою для формування висновків акту перевірки та для винесення спірних податкових повідомлень-рішень є та обставина, що позивач видав іншому громадянину ОСОБА_4 довіреність на право купівлі та подальшого розмитнення транспортного засобу, а ОСОБА_4 через митного брокера ФОП ОСОБА_3 здійснив митне оформлення транспортного засобу: автомобіль легковий марки "VOLKSWAGEN", модель "TOUAREG", 2014 року випуску, номер кузова: VIN- НОМЕР_1 за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 року №UA209190/2018/010723 за ціною 12 500 євро замість 25 000 євро.

Платежі при митному оформленні сплачувались ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1

08 січня 2019 року до Львівської митниці ДФС з Державної фіскальної служби України листом від 28 грудня 2018 №40661/7/99-99-20-02-01-17 надійшла відповідь митних органів Федеративної Республіки Німеччини від 10 жовтня 2018 року №Z4663-2018.UA/800139-DVIII.A.22 щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки "VOLKSWAGEN", модель "TOUAREG", універсал, категорія М1, що використовувався, 2014 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_1 , об`ємом 2 967 см. куб, чорного кольору, в якому зазначено, що компанія "Havel Automobile Inhaber Steven Gorges" здійснила продаж автомобіля "VOLKSWAGEN", модель "TOUAREG", універсал, категорія М1, що використовувався, 2014 року випуску, номер кузова VIN- НОМЕР_1 громадянину України ОСОБА_5 за 25 000 Євро.

Митний орган вважає, що митна вартість транспортного засобу повинна становити 25 000 євро (802 666,23 грн. в еквіваленті 12 квітня 2018 року), а не 12 500 євро (401 333,31 грн. в еквіваленті 12 квітня 2018 року), як наслідок позивач при митному оформленні транспортного засобу занизив його митну вартість на 401 333,31 грн.

Митний орган в акті перевірки вказує, що ОСОБА_1 через декларанта (митного брокера) ФОП ОСОБА_3 та громадянина ОСОБА_4 під час митного оформлення транспортного засобу вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати в повному обсязі митних платежів, шляхом зазначення недостовірної митної вартості.

Крім того, рішенням Галицького районного суду міста Львова від 11 липня 2019 року в справі №461/3250/19 встановлено таке.

Частиною 1 ст. 266 МК України визначені обов`язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

З матеріалів справи видно, що митна декларація типу ІМ40ДЕ №UA209190/2018/010723 від 12 квітня 2018 року подавалась до митного органу митним брокером ФОП ОСОБА_3 .

Тобто, ФОП ОСОБА_3 уповноважений провести декларування товару від свого імені.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що Митний орган, в порушення вимог ст. 486 МК України не перевірив обставин завершення експорту товару, не направив відповідних запитів відповідним компаніям, які є відправниками товару по документах отриманих від Федеративної Республіки Німеччина та документах, поданих до митного оформлення декларантом (митним брокером) ФОП ОСОБА_3 тощо.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, митний орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені Конституцією та законами України. Документи митних органів Федеративної Республіки Німеччина не є беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_4 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу щодо незаконного звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Також, суд першої інстанції вказав, що не може погодитись з тим, що суб`єктом порушення митного законодавства в даному випадку є ОСОБА_1 , оскільки митна декларація типу ІМ40ДЕ №UA209190/2018/010723 від 12 квітня 2018 року подавалась до митного органу митним брокером ФОП ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_4 .

Сам по собі факт сплати ОСОБА_1 митних платежів не свідчить про те, що він є відповідальним за подання митної декларації, до того ж додані відповідачем квитанції про сплату митних платежів виписані в м. Херсоні.

Тобто, митний орган помилково замість ОСОБА_4 провів документальну невиїзну перевірку ОСОБА_6 , доказів протилежного сторони суду не надали, а всі наявні в справі матеріали та рішення Галицького районного у місті Львові суду від 11 липня 2019 року в справі №461/3250/19, яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року, стосуються декларанта та ОСОБА_4 та вказують, що особисто ОСОБА_1 не здійснював митне оформлення транспортного засобу.

Як наслідок спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, оскільки їх винесено відносно неналежної особи.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам .2 ст. 19 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 49, ч.1 ст. 51, ст.ст. 54, п.54.4 ст. 54 ПК України, ст.ст. 49, 51, 52, п.8 ст. 264, ч.1 ст. 345 МК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом, відповідно до норм цього Кодексу.

Пунктами 4, 5 ч.5 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному ст.ст. 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно ч.1 ст. 345 МК України документальна перевірка це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно ч.1 ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Пунктом 2 ч.2 ст. 351 МК України встановлено, зокрема, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно пп.54.3.6 п.54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Відповідно п.54.4 ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених п.54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Правовими положеннями ч.8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

При цьому, згідно з п.2 ч.2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно ч.1 ст. 266 МК України визначені обов`язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Таким чином, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник, або як уповноважений власником.

Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом, передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант (ч.ч.4, 5 ст. 266 МК України).

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства, колегія суддів зазначає, що власник товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що для митного оформлення автомобіль легковий марки "VOLKSWAGEN", модель "TOUAREG", 2014 року випуску, номер кузова: VIN- НОМЕР_1 " брокером подано митні декларації типу ІМ40ДЕ від 12 квітня 2018 року №UA209190/2018/010723" та №12/7.16-19-05/ від 22 жовтня 2020 року,

Колегія суддів зазначає, що висновки відповідача щодо заниження ОСОБА_1 податкових зобов`язань по сплаті митних платежів ґрунтується на досліджених під час перевірки документах, отриманих від митних органів Федеральної Республіки Німеччина, а саме: експортна митна декларація, відповідно до якої сума рахунку складає 20500 євро.

Відповідно до MRN №20E7, рахунок фактури серії №2180297 від 05 квітня 2018 року, про вартість транспортного засобу продавцем якого є компанія "Havel Automobile Inhaber Steven Gorges" щодо купівлі-продажу від 05 квітня 2018 року даного транспортного засобу сума рахунку складає 25 000 євро (802 666,23 грн. в еквіваленті 12 квітня 2018 року).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Галицького районного у місті Львові суду від 11 липня 2019 року у справі №461/3250/19, яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову у справі про поручення митних правил від 23 квітня 2019 року №1037/20900/19, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмір 385 279,80 грн.

Вищевказаним рішенням встановлено, зокрема, що самі по собі документи митних органів Федеративної Республіки Німеччина не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_4 (довіритель ОСОБА_1 ) у порушені митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Митниця в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи митних органів Федеративної Республіки Німеччина, не перевірила обставин завершення експорту товару; для усунення всякого роду сумнівів не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по німецьких документах, в ході здійснення провадження та розгляду протоколу не опитано декларанта, який здійснював митне оформлення транспортного засобу та його декларування, про обставини декларування і надання йому відповідних документів.

Таким чином, встановлені рішенням Галицького районного у місті Львові суду від 11 липня 2019 року у справі №461/3250/19 обставини спростовують висновки контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість та ввізного мита із ввезених на митну територію України товарів.

Відповідності ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.5. ст. 78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Враховуючи наведені правові норми, а також обставини справи, колегія суддів зазначає, що апелянтом не наведено переконливих аргументів, які б давили підстави колегії суддів ставити під сумнів висновки Галицького районного у місті Львові суду викладені у рішенні від 11 липня 2019 року у справі №461/3250/19.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість транспортного засобу і сплачено суми обов`язкових платежів, виходячи з первинних (реєстраційних) документів. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом та, щодо необхідності застосування наслідків такого пропуску у вигляді залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Строк звернення до адміністративного суду встановлено ст. 122 КАС України, за приписами ч.ч.1, 2 яких, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Поняття "повинна була дізнатись", використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 09 листопада 2020 року №№, позивачем було отримано 18 листопада 2021 року, що не заперечується сторонами та підтверджується додатками до позовної заяви.

Тобто, ОСОБА_1 дізнався про порушення свої прав лише у листопаді 2021 року.

З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 30 листопада 2021 року, тобто з дотриманням строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 липня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.