Справа № 200/10795/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року справа №200/10795/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №200/10795/21 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу недоїмки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу недоїмки від 09.06.2021 року № Ф-160953-54 на суму 11016,72 грн.

-визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Донецькій області та зобов`язати відповідача привести у відповідність до закону і рішення суду облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника, а також інтегровану картку платника податків на ім`я ОСОБА_1 , виключивши її зобов`язання по ЄСВ в сумі 11016,72 грн.

В обгрунтування позову зазначила, що здійснює адвокатську діяльність, з 2013 року є пенсіонером за віком.

В квітні 2020 року помилково подала до податкового органу звіт форми №Д5 (річний) за 2019 рік, в якій визначила ЄСВ за 2019 рік в розмірі 11016,72 грн.

Згодом звіт відкликала, як помилковий.

Незважаючи на це, відповідачем протиправно сформовано вимогу про стягнення з позивача недоїмки по ЄСВ на суму 11016,72 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС в Донецькій області № Ф-160953-54 від 09.06.2021 року про сплату недоїмки по ЄСВ в сумі 11016,72 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

За 2019 рік позивач самостійно надала звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 30.04.2020 року № 3699. Згідно з АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податків в автоматичному режимі 30.04.2020 року згідно наданого звіту відбулось нарахування єдиного внеску, як фізичній особі яка провадить незалежну професійну діяльність за кодом платежу 71040000 у сумі 11016,72 грн. Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача, станом на 31.05.2021 року становила 11016,72 грн., на підставі цих даних контролюючим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.06.2021 року № Ф-166053-54 згідно вимог чинного законодавства. Станом на 07.10.2021 року в інтегрованій картці платника податків заборгованість складає 11016,72 грн.

Тобто, заборгованість виникла на підставі самостійно поданого позивачем звіту з єдиного внеску № 3699 від 30.04.2020 року.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині, яка сторонами не оскаржується.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 з 02 квітня 2002 року здійснює незалежну професійну діяльність в якості адвоката.

Перебуває на податковому обліку в Центральній ДПІ Маріупольського управління ГУ ДПС у Донецькій області, є платником єдиного соціального внеску.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком з 09 квітня 2013 року.

07 травня 2020 року ОСОБА_1 надано в електронному вигляді звіт форми № Д5 (річна) за 2019 рік, яким нараховано суму ЄСВ за 2019 рік у розмірі 11016,72грн.

18 травня 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області сформовано вимогу № Ф-166053-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску у сумі 11016,72 грн.

21.12.2020 позивач звернулась до відповідача з заявою, що звіт за формою № Д5 (річний) за 2019 рік, спрямований на адресу податкової служби 07.05.2020 року, є помилковим і вона його відкликає.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області від 18 травня 2020 року № Ф-166053-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 11016,72 грн.

09 червня 2021 року Головним управлінням ДПС в Донецькій області сформовано вимогу про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки по ЄСВ № Ф-16053-54 на суму 11016,72 грн.

Вказана вимога отримана позивачем 03.07.2021 року та оскаржена до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 05.08.2021 року № 17976/6/99-00-06-02-01-06 позивачу відмовлено в задоволені скарги.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що позивач, яка здійснює незалежну професійну діяльність та є пенсіонером за віком, має право на пільги, встановлені ч. 4 ст. 4 Закону № 2464, отже звільнена від обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464), ЄСВ консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі пунктів 4, 5, 5-1 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками ЄСВ є, зокрема, ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності особи; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464 (у редакції, що діяла до 1 січня 2018 року - дати внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе ЄСВ, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками ЄСВ виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З 1 січня 2018 року вказану норму закону викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе ЄСВ, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування».

Крім цього, на підставі системного аналізу норм Законів України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «;Про пенсійне забезпечення», «;Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», беручи до уваги сталу практику Верховного Суду України (зокрема, справи №№ 21-90а15, 21-59а14, 21-56а15, 822/4655/14), а також правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у справах №№ 1640/2837/18, 805/2195/17-а, суд зазначає, що обов`язковою умовою, встановленою частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для звільнення ФОП від сплати ЄСВ, є отримання такою особою пенсії за віком або по інвалідності або соціальної допомоги у зв`язку з інвалідністю.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком і отримує пенсію з 09 квітня 2013 року, отже, здійснюючи незалежну професійну діяльність, вона має право на пільги, встановлені ч. 4 ст. 4 Закону № 2464.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, існування якого, також, не підтверджено контролюючим органом.

При цьому помилкова подача позивачем звіту, який в подальшому був відкликаний позивачем, не свідчить про його добровільну участь у системі страхування.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога податкового органу про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є неправомірною, оскільки позивач звільнена від обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок, як пенсіонер за віком.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, що обумовлює відсутність підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №200/10795/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №200/10795/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 25 липня 2022 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 25 липня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв