Справа № 420/6960/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6960/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; вул.Косовська, буд.2Д, м.Одеса, 65017) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якій представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №03-111-61729-0 від 09.12.2021р. про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ;

зобов`язати Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.05.2022 року справа №420/6960/22 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 09.12.2021 року Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради було прийнято рішення №03-111-61729-0 про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, як такому, що не має права на її отримання. Позивач не згоден з рішенням, оскільки у самому рішенні зазначено, що позивач надав витяг з послужного списку, згідно з яким на дату початку збройної агресії Російської Федерації 20.02.2014 року проходив службу у м. Севастополі на посаді лаборанта навчального кабінету Академії ВМС ім. П.С. Нахімова, тим самим підтверджуючи надання доказів передбачених абз. 2 п. 7 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Позивач вважає таке рішення протиправним та за захистом своїх прав звернувся до суду.

02.06.2022 року відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що у заяві гр. ОСОБА_1 повідомив, що останнє зареєстроване місце його проживання/перебування на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону - Черкаська область. Кам`янський район, с. Вербівка; останнє фактичне місце проживання/перебування на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону - АДРЕСА_2 . Разом із заявою заявником було надано витяг із послужного списку, згідно з яким на дату початку збройної агресії Російської Федерації проти України (20 лютого 2014 року) він проходив військову службу в Академії ВМС ім. П.С. Нахімова (м. Севастополь) та паспорт з відміткою про реєстрацію місця проживання АДРЕСА_3 . Документи щодо реєстрації місця проживання до 09.07.2014 року заявником не надавались. Враховуючи, що на дату виникнення обставин гр. ОСОБА_1 був військовослужбовцем, але ним не було надано відомостей про реєстрацію місця проживання на час виникнення обставин (20.02.2014 року), зазначених в статті 1 Закону, управлінням було прийняте оскаржуване рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.162 КАС України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити обставини, які визнаються відповідачем.

Згідно із ч.1 ст.78 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом встановлено, що 03.12.2021 року гр. ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

У заяві гр. ОСОБА_1 повідомив, що останнє зареєстроване місце його проживання/перебування на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону - Черкаська область. Кам`янський район, с. Вербівка; останнє фактичне місце проживання/перебування на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону - АДРЕСА_2 .

Разом із заявою заявником було надано:

- витяг із послужного списку, згідно з яким на дату початку збройної агресії Російської Федерації проти України (20 лютого 2014 року) він проходив військову службу в Академії ВМС ім. П.С. Нахімова (м. Севастополь);

- паспорт з відміткою про реєстрацію місця проживання АДРЕСА_3 .

Документи щодо реєстрації місця проживання до 09.07.2014 року заявником не надавались.

Вищезазначені обставини визнаються сторонами та не потребують доказуванню згідно ч.1 ст.78 КАС України.

Згідно витягу з послужного списку ОСОБА_1 , позивач з 27.09.2013р. по 30.07.2014р. проходив військову службу лаборанта навчального кабінету в Академії ВМС ім.П.С. Нахімова м.Севастополь, з 30.07.2014р. проходив військову службу у м.Одесі (а.с.8).

09.03.2014 року перемістився до міста Одеса та по теперішній час проходить службу у в/ч НОМЕР_2.

З копії паспорта позивача вбачається, що місцем реєстрації його місця проживання з 09.07.2014 року є АДРЕСА_3 (а.с.6).

За результатами розгляду заяви позивача від 03.12.2021 року Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради прийнято рішення №03-Ш-61729-О від 09.12.2021р. (а.с.10)про відмову гр. ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з тих підстав, що у позивача відсутня реєстрація місця проживання на території, де виникли обставини, визначені в статті 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на дату їх виникнення, з урахуванням положень п.2 Порядку №509.

Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII (надалі - Закон №1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами частин 1-3 ст.4 Закону №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.7 ст.4 Закону разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини. У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви. У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Згідно із ч.10 ст.4 Закону №1706 Заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення; 4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці. Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

Суд звертає увагу на те, що оскаржуване рішення взагалі не містить посилань на норму ЗУ №1706, за якою заявнику (позивачу) було відмовлено у видачі довідки, що означає, що рішення не відповідає критеріям, визначеним п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи врегульований Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 (надалі - Порядок №509)

Відповідно до п.2 Порядку №509 право на отримання довідки мають право військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення.

Згідно із п.8 Порядку № 509 заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення); 4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту. Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

З наведених вище положень законодавства випливає, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, підтверджені доказами.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 22 листопада 2018 року по справі №265/3453/17, в постанові від 12 вересня 2018 року по справі №310/8280/16-а, в постанові від 06 березня 2018 року по справі №234/8701/17.

Відповідно до абз.3 п.2 ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях» Автономна республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20.02.2014 року.

Як встановлено судом, позивачем в додатки до заяви було надано відповідачу витяг із послужного списку, згідно з яким на дату початку збройної агресії Російської Федерації проти України (20 лютого 2014 року) ОСОБА_1 проходив військову службу в Академії ВМС ім. П.С. Нахімова (м. Севастополь) (а.с. 10).

Отже позивачем на виконання вимог ч.7 ст.4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» надані докази, які підтверджують факт його проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, що і відбулося 09.03.20214 року фактично.

За таких обставин суд вважає, що наданими позивачем документами підтверджено факт його проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення (АР Крим) у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент виникнення цих обставин.

Тому позивач підпадає під визначення внутрішньо переміщеної особи, наведене в ст.1 Закону №1706-VII, і визначені ч.10 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та пунктом 8 Порядку №509 підстави для відмови позивачу у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи були відсутні.

Відповідач в оскаржуваному рішенні послався на п.2 Порядку №509 згідно якого право на отримання довідки мають право військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення, оминувши увагою приписи ч.7 ст.4 Закону №1207, яка не містить застереження щодо обов`язковості наявності зареєстрованого місця проживання особи та визначає умови, за яких особа може бути визнана внутрішньо переміщеною - уразі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи, тощо).

Факт проживання до 09.03.2014р. (до 20.02.2014 року) позивача на території м.Севастополь у зв`язку із перебуванням на посаді в Академії МВС ім.П.С. Нахімова підтверджений даними Послужного списку (а.с.8) та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже у даному випадку суд застосовує положення Закону №1706 та зазначає, що наданими позивачем документами підтверджено факт його проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення (АР Крим) станом на 20.02.2012 року, отже позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи відповідача суд відхиляє, оскільки його рішення не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності, визначеними ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до п.п.1.5, 3.3-3.6 Положення про Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №4575-VI від 13.02.2014 року (зі змінами) Департамент є юридичною особою, може відкривати рахунки в органах Державного казначейства України, має гербову печатку, штампи та бланки з власною назвою. До структури Департаменту разом з директором входять: заступники директора Департаменту, начальники управлінь соціального захисту населення в районах міста, начальники відділів; структурні підрозділи Департаменту прямого підпорядкування (управління, відділи, в тому числі відділ у справах інвалідів, сектори); територіальні структурні підрозділи Департаменту (управління соціального захисту населення в районах міста). Структурні підрозділи Департаменту діють на підставі Положень про них, які затверджуються директором Департаменту. Територіальні структурні підрозділи Департаменту (управління соціального захисту населення в районах міста) мають печатки, штампи і бланки з власною назвою. Підпорядкованість структурних підрозділів Департаменту прямого підпорядкування директору Департаменту та його заступникам та розподіл обов`язків між директором Департаменту та його заступниками визначається директором Департаменту.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, а доводи відповідача відхиляє з вищенаведених підстав, вважаючи ухвалене судом рішення справедливим, що відповідає завданням адміністративного судочинства (ч.1 ст.2 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», інші витрати для розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; вул.Косовська, буд.2Д, м.Одеса, 65017) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради №03-111-61729-0 від 09.12.2021р. про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за його заявою від 03.12.2021 року №03-Ш-61729-О.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян