Справа № 380/14459/21
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

21 липня 2022 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сакалоша В.М.,

секретар судових засідань Наум`як Х.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання представника Верховної Ради України про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Керівника Офісу Президента України А.Б. Єрмака, Голови Верховної Ради України Д.О. Разумкова про зобов`язання вчинити дії,-

у с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до Керівника Офісу Президента України А.Б. Єрмака (01220, м. Київ, вул. Банкова 11), Голови Верховної Ради України Д.О. Разумкова (01008, м.Львів, вул. Грушевського 5), з вимогами:

- зобов`язати Голову Верховної Ради України Д.О. Разумков та Керівника Офісу Президента України А.Б. Єрмака забезпечити розробку підпорядкованими їм державними підрозділами заходів по відновленню нашого конституційного права бути співвласниками державного майна і коштів з визначенням конкретних виконавців і термінів по кожному заходу.

Ухвалою судді від 14.03.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою від 21.06.2022 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи №380/14459/21 за правилами загального позовного провадження.

Від представника Верховної Ради України на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання вмотивоване тим, що позивачі просять суд зобов`язати відповідачів вчинити дії, що стосуються законодавчої діяльності парламенту. Окрім того зазначає, що в даному випадку між позивачами і відповідачами відсутній публічно-правовий спір, який потребував би вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

В судовому засідання позивачі просили відмовити у задоволенні клопотання. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі відповідачів.

Розглянувши подане клопотання, матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши докази додані до клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Як вже було встановлено судом, позивачі просять зобов`язати Голову Верховної Ради України та Керівника Офісу Президента України забезпечити розробку підпорядкованими їм державними підрозділами заходів по відновленню конституційного права позивачів бути співвласниками державного майна і коштів з визначенням конкретних виконавців і терміни по кожному.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; засади використання природних ресурсів, виключної (морської) економічної зони, континентального шельфу, освоєння космічного простору, організації та експлуатації енергосистем, транспорту і зв`язку; правовий режим власності.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як визначено ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно- владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно- правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів (Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 р. № 19-РП/2011).

Як визначено у ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Таким чином, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, а саме: коли хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти, відповідно, зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. При цьому ці функції повинні здійснюватись суб`єктом саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

У разі, якщо суб`єкт (в тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, то такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і відповідно не відноситься до компетенції адміністративних судів.

Отже, у таких публічно-правових відносинах повинен існувати прямий зв`язок здійснення владних-управлінський функцій Головою Верховної Ради України, Керівником Офісу Президента України по відношенню до позивачів.

Пунктом 8 ч. 1ст. 4 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Підставою для звернення до суду із позовом є порушення прав, свобод та інтересів позивача рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. У свою чергу, законодавством визначено вичерпний перелік форм захисту прав позивачем.

Згідно зі ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 4, 5 ст. 160 КАС України позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі № 802/2474/17-а; провадження № 11-1081апп18; від 28.10.2020 р. у справі 9901/153/20; ).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.10.2020 року у справі № 9901/153/20 зазначає, що поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 4.11.1950 р.). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала в судових рішеннях, зокрема в постановах від 22.03.2018 р. у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 р. у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 р. у справі № 9901/497/18, від 13.03.2019 р. у справі № 9901/947/18.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право, інтереси особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Натомість позивачами не додержано вимоги ст. 160 КАС України та не викладено обставини, за яких, на їх думку, порушено їхні права, свободи чи інтереси саме Керівником Офісу Президента України, Головою Верховної Ради України. Також відсутні будь-які доводи стосовно допущення конкретними суб`єктами владних повноважень порушень закону під час здійснення ним владних управлінських функцій щодо позивачів, не зазначено, у чому полягає порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідними суб`єктами.

Відповідно до принципу поділу державної влади в Україні, закріпленому в ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17.10.2002 № 17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень ст. 75, 82, 84, 91,104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) вказано, що Верховна Рада України визначена в ст. 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в ч. 1 ст. 93 Конституції України суб`єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема, Президент України і Кабінет Міністрів України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

Згідно зі ст. 83 Конституції України порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

Повноваження Верховної Ради України визначені у ст. 85 Конституції України, серед яких, зокрема, повноваження приймати закони.

Відповідно до Розділу IV Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» стадіями законодавчої процедури є: вияв законодавчої ініціативи, реєстрація законопроекту, розгляд законопроекту, прийняття закону, його підписання і оприлюднення.

Право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради України, зокрема, проектів законів, постанов.

Окремі правила розгляду законопроектів про внесення змін до Конституції України наведено у розділі XIII Основного Закону.

Законопроект про внесення змін до Конституції України може бути поданий до Верховної Ради України Президентом України або не менш як третиною народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України (ст. 154 Конституції України).

Як визначено у ст. 88 Конституції України Верховна Рада України обирає із свого складу Голову Верховної Ради України.

Аналіз наведеного свідчить, що Верховна Рада України при розгляді та прийнятті законів, що включає в себе всі стадії законодавчого процесу - внесення (подання) законопроекту до парламенту суб`єктами права законодавчої ініціативи; попередній розгляд і обговорення законопроекту у комітетах парламенту; обговорення, прийняття рішень щодо законопроекту на пленарних засіданнях; підписання, офіційне оприлюднення та набрання ним чинності, не виконує владних управлінських функцій, а реалізовує свої повноваження щодо законодавчої діяльності (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 р. у справі № 9901/947/18).

Згідно із закріпленими у розділі IV Регламенту нормами Верховна Рада України, створені нею з числа народних депутатів України комітети Верховної Ради України, обрані нею Голова Верховної Ради України та його заступники, народні депутати України в порядку і строки, визначені Регламентом, реалізують дії з розгляду законопроектів, які за змістом, способами, прийомами, цілепокладанням і юридичною природою є проявами (вираженням, властивостями) функції законотворення. Такі дії та прийняті на їх реалізацію рішення сутнісно не є (не можуть бути) управлінськими, а тому не підпадають під контроль суду адміністративної юрисдикції.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав визначених п.4 ч.1 ст.238 КАС України для закриття провадження у даній адміністративній справі.

Згідно ч.2 ст.238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

На момент розгляду клопотання про закриття провадження у справі судовий збір не сплачений. Таким чином, судовий збір розподілу не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.238, ст.248, ст.256, ст.293, ст.295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в :

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі №380/14459/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Керівника Офісу Президента України А.Б. Єрмака, Голови Верховної Ради України Д.О. Разумкова про зобов`язання вчинити дії.

Судовий збір розподілу не підлягає.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.07.2022.

Суддя Сакалош В.М.