Справа № 280/3149/22
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 липня 2022 року Справа № 280/3149/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005, )

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.05.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2), у якій позивач просить суд:

визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 , який дає йому право на обчислення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», періодів його роботи з 08.01.1991 по 27.06.1993 та з 05.07.1993 по 31.03.2002 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.12.2021 №71 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії протиправними, рішення скасувати;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до пільгового стажу із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1, як такого що дає йому право на обчислення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», періодів роботи ОСОБА_1 з 08.01.1991 по 27.06.1993, 05.07.1993 по 08.12.2010, з 17.03.2012 по 31.07.2014;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1, як такого що дає йому право на обчислення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», періоди його роботи з 08.01.1991 по 27.06.1993, 05.07.1993 по 08.12.2010, з 17.03.2012 по 31.07.2014, у зв`язку із чим здійснити перерахунок його пенсії у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, зарахувавши за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково по одному року, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з часу призначення пенсії.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що з 12.07.2021 йому було призначено пенсію за віком, проте її розмір було обчислено не у відповідності до ст. 8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі Закон України №345), оскільки його стаж на підземних роботах не враховано у повному обсязі. 15.12.2021 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за перерахунком пенсії відповідно до ст. 8 Закону України №345. Разом із відповідною заявою ним було надано довідку про підтвердження пільгового стажу від 30.06.2014 №159/о, видану Шостим воєнізованим гірничорятувальним загоном (далі довідка від 30.06.2014 №159/о).

Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.12.2021 №71 у перерахунку пенсії йому було відмовлено, оскільки надана ним довідка від 30.06.2014 №159/о видана підприємством, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, потребує зустрічної перевірки, яку неможливо провести.

Вважає дії відповідачів такими, що суперечать чинному законодавству, та не відповідають критеріям правомірності дій і рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправними.

Відповідач 1 позов не визнав, на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надіслав відзив (від 05.07.2022), у якому заперечує проти задоволення позовних вимог щодо перерахунку пенсії з часу її призначення, оскільки позивач не оскаржує рішення про призначення йому пенсії від 19.07.2021 №71. Враховуючи, що довідку від 30.06.2014 №159/о разом із заявою про перерахунок пенсії було подано до 15 числа включно, перерахунок пенсії ОСОБА_1 можливий лише з 01.01.2022.

Вказує на правомірність відмови у проведенні перерахунку, оскільки надана ОСОБА_1 довідка від 30.06.2014 №159/о видана підприємством, що знаходиться на тимчасово окупованій території, тобто є недійсною та не створює правових наслідків, а із змісту записів у трудовій книжці позивача неможливо встановити зайнятість ОСОБА_1 повний робочий день на підземних роботах за результатами атестації робочих місць у спірний період з 05.07.1993 по 31.03.2002.

Щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу із особливо шкідливими та особлива важкими умовами праці за Списком №1 як такого, що дає право на обчислення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України №345, періодів роботи з 08.01.1991 по 27.06.1993, з 05.07.1993 по 31.03.2002, з 17.03.2012 по 31.07.2014 вважає, що позивачем як при зверненні за призначенням пенсії, так і при зверненні за перерахунком пенсії не було надано необхідних документів, підтверджуючих пільгових характер роботи у спірні періоди. У задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач 2 позов не визнає, на адресу суду надіслав відзив (вх. № 22853 від 22.06.2022), у якому зазначає, що оскільки у трудовій книжці позивача не зазначені відомості про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день, для підтвердження спеціального трудового стажу він мав надати уточнюючу довідку. Водночас, надана ОСОБА_1 довідка від 30.06.2014 №159/о не може бути врахована при здійсненні перерахунку розміру його пенсії, оскільки видана підприємством, що знаходиться на тимчасово окупованій територій, та із порушенням вимог п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), а саме: довідка видана російською мовою, форма довідки не відповідає вимогам додатку 5 до Порядку №637. Вказує на необґрунтованість позовних вимог позивачу, у зв`язку із чим просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З 12.07.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією відповідної заяви за призначенням пенсії.

Протоколом розрахунку стажу підтверджується, що періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 31.12.2010, з 17.03.2012 по 31.07.2014 відповідачі зараховують до пільгового стажу за Списком №1, проте відмовляють у зарахуванні його як шахтарського згідно із Законом України №345.

Водночас, періоди з 08.01.1991 по 27.06.1993 та з 05.07.1993 по 31.03.2002 є спірними, оскільки взагалі не враховані відповідачами до пільгового стажу позивача.

Копією заяви від 15.12.2021 підтверджується, що позивач звернувся за перерахунком пенсії, для чого надав іншу довідку про підтвердження пільгового стажу роботи у воєнізованій аварійно-рятувальній службі за професією респіраторника, що передбачена Списком №1 розділ І підрозділ 5 позиція 1.5а Постанови КМУ від 16.01.2003 №36 за період з 05.07.1993 по 08.12.2010, а саме: довідку від 30.06.2014 №159/о.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.12.2021 №71 у перерахунку пенсії Позивачу було відмовлено, оскільки зміст довідки від 30.06.2014 №159/о, яка видана підприємством, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не відповідає вимогам п. 20 Порядку №637, а отже зазначена довідка потребує зустрічної перевірки, яку неможливо провести.

Позивач, не погодившись з відмовою відповідачів, звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України № 345 спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до ст. 1 Закону України №345, дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Зазначеній нормі відповідає і п. 1 Порядку № 637.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що для призначення пенсії на пільгових умовах за даними трудової книжки необхідна наявність в ній відомостей про виконання особою роботи на певній посаді, повний робочий день на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Із огляду пріоритетності законів над підзаконним актами, нормативно-правовий акт, яким є Порядок № 637, не може перешкоджати або встановлювати додаткові умови для визначення права на пенсію.

Записами у трудовій книжці позивача №5-10, № НОМЕР_2 підтверджується, що позивач з 08.01.1991 по 27.06.1993 працював за професією учня гірника підземного, гірника з повним робочим днем під землею, з 05.07.1993 по 08.12.2010 за професією респіраторника.

Відповідно до п. 20 Постанови №637, у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Із змісту матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що разом із заявою за призначенням пенсії від 12.07.2021 ОСОБА_1 подавалась довідка від 07.06.2022 №02/56, видана 2 воєнізованим гірничорятувальним загоном м. Торез, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якою підтверджується робота позивача у період з 05.07.1993 по 08.12.2010 повний робочий день у воєнізованій аварійно-рятувальній службі за професією респіраторника, що передбачена Списком №1 розділ І підрозділ 5 позиція 1.5а Постанови КМУ від 16.01.2003 №36.

Копією заяви від 15.12.2021 підтверджується, що позивач звернувся за перерахунком пенсії на підставі довідки від 30.06.2014 №159/о про підтвердження ж самого періоду пільгового стажу роботи у воєнізованій аварійно-рятувальній службі.

Судом досліджено довідки від 07.06.2022 №02/56, від 30.06.2014 №159/о та встановлено, що вони містять усі обов`язкові реквізити та відповідає вимогам п. 20 Постанови №637.

З приводу неможливості проведення зустрічної перевірки, суд зазначає наступне.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать". При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 по справі № 344/16404/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку, що документи надані позивачем до заяви за призначенням пенсії, а саме: довідки від 30.06.2014 №159/о та від 07.06.2022 №02/56 мали бути враховані органами Пенсійного фонду України при зарахуванні стажу та обчисленні розміру пенсії.

Суд відкидає зауваження відповідача 1 щодо необхідності проведення перерахунку з 01.01.2022, оскільки при зверненні за призначенням пенсії позивачем надавалась довідка від 07.06.2022 №02/56, яка є аналогічною за змістом довідці від 30.06.2014 №159/о, яка також не була врахована пенсійними органами.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти таки, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на юридичну природу та підстави даного спору та, оскільки, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати позивачу до пільгового стажу із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1, як такого що дає йому право на обчислення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», періоди його роботи з 08.01.1991 по 27.06.1993, 05.07.1993 по 08.12.2010, з 17.03.2012 по 31.07.2014, у зв`язку із чим здійснити перерахунок його пенсії у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, зарахувавши за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково по одному року, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», перерахувавши розмір пенсії та здійснити її виплату з часу призначення із урахуванням різниці, яка вже була виплачена.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України , якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 77, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, ) -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.12.2021 №71 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до пільгового стажу із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1, як такого що дає йому право на обчислення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», періодів роботи ОСОБА_1 з 08.01.1991 по 27.06.1993, 05.07.1993 по 08.12.2010, з 17.03.2012 по 31.07.2014.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1, як такого що дає йому право на обчислення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», періоди його роботи з 08.01.1991 по 27.06.1993, 05.07.1993 по 08.12.2010, з 17.03.2012 по 31.07.2014, у зв`язку із чим здійснити перерахунок його пенсії у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, зарахувавши за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково по одному року, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з часу призначення пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр.Соборний, буд. 158-Б, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 25.07.2022.

Суддя О.В. Конишева