Справа № 160/8761/22
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2022 року Справа № 160/8761/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮхно І. В.
за участі секретаря судового засіданняБєлєньковій Є.О.
за участі представників:
позивача відповідача Кумченка В.Ю. Реутова Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними та скасування постанов, -
23.06.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), поданий представником позивача адвокатом Кумченком В`ячеславом Юрійовичем, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати постанову №63591332 від 26.05.2022, видану Слобожанським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро), про стягнення виконавчого збору в розмірі 93 023,67 грн, та видані на підставі такої постанови Слобожанським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро) постанову про відкриття виконавчого провадження № 69151183 від 03.06.2022, постанову № 69151183 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2022, постанову № 69151183 про арешт коштів боржника від 03.06.2022, постанову № 69151183 про арешт майна боржника від 03.06.2022;
- визнати протиправними та скасувати постанову № 63591332 від 19.11.2020, видану Слобожанським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро), про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 269,10 грн та видані на підставі такої постанови Слобожанським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро) постанову про відкриття виконавчого провадження № 69151272 від 03.06.2022, постанову № 69151272 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2022, постанову № 69151272 про арешт коштів боржника від 03.06.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач із постановою №63591332 від 26.05.2022 про стягнення виконавчого збору в розмірі 93 023,67 гри, постановою №63591332 від 19.11.2020 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 269,10 гри та усіма вищезазначеними постановами у рамках нововідкритих виконавчих проваджень №69151183, №69151272 не погоджується, вважає їх проти протиправними, незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
Крім того, на думку позивача, навіть після вступу в силу внесених Законом України від 03.07.2018 № 2475- VIІІ змін до ст. 27 Закону № 1404-VIІІ обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень.
Поряд із цим, на думку позивача, якщо виконавчий збір не стягнуто, лише після провадження державний виконавець має правові підстави для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом та для виконання якої відкривається окреме виконавче провадження. Крім того, відповідачем порушено строки відкриття виконавчого провадження, визначені абзацом 13 пункту 8 розділу III Інструкції.
Позивач посилається на те. що Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14, здійснив роз`яснення, відповідно до якого витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для нього строк і воно було виконане примусово. У даній справі Позивач виконав рішення добровільно, Банк самостійно повідомив Відповідача про відсутність заборгованості, державний виконавець не стягнув суму боргу примусово, відповідно, не існує підстав для стягнення із Позивача витрат виконавчого провадження та виконавчого збору за виконавчим провадженням №63591332.
Крім того, позивачем наголошено, що дата народження Позивача в оскаржуваних постановах вказана невірно ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як, згідно паспорта Позивача датою народження Позивача є ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у зв`язку з чим вони складені з допущенним помилок, не дозволяє належно ідентифікувати боржника, а тому не можуть вважатися належними виконавчими документами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки шляхом надання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі та порядку, встановлених чинним законодавством України.
06.07.2022 копію зазначеної ухвали, враховуючи припинення фінансування суду за кошторисними призначеннями для придбання поштових марок на 2022 рік через військове вторгнення російської федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 воєнного стану, направлено позивачеві засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену останнім особисто в позовній заяві. Тобто, строк для усунення недоліків до 11.07.2022.
11.07.2022 на виконання ухвали суду до суду від позивача представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, якого додана копію квитанції про сплату судового збору від 07.07.2022 №25-367К у розмірі 2977,20 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8761/22; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи суддею Юхно І.В. одноособово з урахуванням положень статті 287 КАС України; справу призначено до розгляду у судовому засіданні 19.07.2022 о 13:15 год.; витребувано від сторін додаткові докази у справі та встановлено строк для їх подання до 18.07.2022; встановлено відповідачеві строк на подання відзиву на позов та витребуваних судом доказів до 18.07.2022; залучено Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» до участі у справі в якості третьої особи та встановлено третій особі строк до 18.07.2022 для подання до суду пояснень щодо позову або відзиву.
За даними КП «ДСС» копію адміністративного позову 24.06.2022 надіслало одержувачам Слобожанському відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» за допомогою підсистеми «Електронний суд» в їх електронні кабінети, а копію ухвали про відкриття провадження разом із повістками про виклик 15.07.2022, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, 15.07.2022 копію ухвали та повістки про виклик направлено учасникам справи на електронні адреси, відповідачу разом із копією адміністративного позову, що підтверджується матеріалами справи.
18.07.2022 засобами телекомунікаційного зв`язку до суду надійшло клопотання відповідача про перенесення судового засідання у зв`язку з службовою необхідністю та отриманням повістки про виклик 15.07.2022, що не дає можливості повно та обґрунтовано підготуватися до судового засідання, відповідно до вимог чинного законодавства.
18.07.2022 від позивача на виконання ухвали суду надійшли докази направлення на адресу третьої особи позовної заяви.
19.07.2022 учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Судом за клопотанням відповідача відкладено судове засідання до 25.07.2022 о 15:00 год.
Представник позивача 19.07.2022 повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка. Повістки про виклик направлено відповідачу та третій особі на електронні адреси, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач вказує, що в позовній заяві ОСОБА_4 як представника позивача Тарасенко В.М. зазначено, Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, проте це висловлювання представника позивача Кумченко В.Ю. суперечить чинному законодавству, а саме: частина друга статті 27 Законом України «Про виконавче провадження» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VІІІ від 03.07.2018, встановлює, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державним виконавцем дотримано всіх вимог чинного законодавства.
Відповідач посилається на те, що згідно п. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Розмір виконавчого збору автоматично враховується до загальної суми боргу виконавчого провадження, яку автоматично вираховує АСВП, а безпосередньо сама постанова про стягнення виконавчого збору якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку встановленому цим Законом. Так як строк пред`явлення цієї постанови становить три місяці. Тому законом передбачено винесення постанови не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). Постанова про стягнення виконавчого збору винесена у відкритому виконавчому проваджені. Державним виконавцем непорушене чинне законодавство.
Крім цього, відповідачем наголошено, що виконавчий документ повинен виконуватись згідно чинного законодавства на момент відкриття виконавчого провадження, а саме: відкриття виконавчого провадження.
25.07.2022 у судовому засідання за участю позивача, представника позивача та представника відповідача судом було оголошено перерву до 27.07.2022 о 13:15 год. у зв`язку з необхідністю отримання додаткових доказів та забезпечення права позивача ознайомитись із такими доказами.
26.07.2022 засобами електронного зв`язку до суду надійшла копія поштового реєстру в якості доказів направлення на адресу позивача копії оскаржуваної постанови від 19.11.2020.
27.07.2022 в судовому засіданні представники позивача та відповідача підтримали раніше заявлені правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ з 06.11.2015 по 04.05.2016 (ВП №49223637; виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).
09.11.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, виданого 28.10.2015 у справі №175/1530/15.
19.11.2020 державним виконавцем також прийнято постанову про розмір мінімальних витрат, в якій визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у загальній сумі 269,10 грн. Вказана постанова направлена засобами поштового зв`язку разом із постановою про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією реєстру поштових відправлень від 04.12.2020, проте до суду в порушення встановленого ч.2 ст.77 КАС України доказування відповідачем доказів отримання вказаної постанови надано не було.
20.05.2022 до відповідача від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням заборгованості боржником.
30.05.2022 постановою державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Реутова Є.О. виконавче провадження №63591332 було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана постанова мотивована тим, що до відділу ДВС надійшов лист від представника стягувача за довіреністю № 6327-К-О від 08.06.2021, О.О. Сидоренко, про погашення ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 930236,65 грн в повному обсязі, та закінчення виконавчого провадження з повним фактичним виконанням рішення суду та повернення авансового внеску. Крім того, було зазначено, що «Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачено. Постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виділити в окреме виконавче провадження. Постанову про стягнення виконавчого збору виділити в окреме виконавче провадження».
В рамках ВП №69151183 державним виконавцем 03.06.2022 також було прийнято постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 333,00 грн., про арешт коштів боржника та про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника.
Крім того, 03.06.2022 державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Реутовим Є.О. відкрито виконавче провадження №69151272 з примусового виконання постанови №63591332, виданої 19.11.2020 Слобожанським ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУ МЮ (м. Дніпро) про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 269,10 грн. з ОСОБА_1 .
В рамках ВП №69151272 державним виконавцем 03.06.2022 також було прийнято постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 333,00 грн., про арешт коштів боржника.
16.06.2022 позивач ознайомилась з виконавчими провадженнями №69151183 та №69151272 та отримала копії постанов від 19.11.2020 та від 26.05.2022, про що свідчить її підпис на супровідних листах, що містять в матеріалах виконавчих проваджень. Інших доказів направлення/вручення оскаржуваних постанов на адресу ОСОБА_1 відповідачем всупереч обов`язку доказування надано не було.
Вважаючи протиправною постанови відповідача про стягнення виконавчого збору та про стягнення мінімальних витрат, а також з прийнятими на їх виконання постановами про відкриття виконавчих проваджень, про арешт коштів та про арешт майна, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження» або Закон №1404-VIII; тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За приписами ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом п. 5 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
За частиною 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII установлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19) з посиланням на частину другу статті 74 Закону № 404-VІІІ зроблено загальний правовий висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ч.1 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч.2 ст. 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Також, відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція №512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.
Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.
З аналізу наведених норм вбачається, що державний виконавець має право на прийняття постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження або, якщо виконавчий збір не стягнуто, та в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч.9 ст.27), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ, державний виконавець має право не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) винести постанову про стягнення виконавчого збору.
З аналізу наведеного слід дійти висновку, що нормами Закону №1404-VІІІ в сукупності з положеннями Інструкції №512/5, що якщо постанова про стягнення виконавчого збору не була прийнята одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець набуває право на прийняття такої постанови за сукупності двох умов: в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч.9 ст.27), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ та за умови, що виконавчий збір стягнуто не було.
Тобто, стягнення виконавчого збору відбувається лише після винесення державним виконавцем відповідної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження.
Порядок прийняття ж постанови про стягнення виконавчого збору в силу того, що зазначений документ є рішенням суб`єкта владних повноважень чітко регламентовано наведеними приписами закону та має відбуватись виключно на підставі та у спосіб ним передбачений.
Судом встановлено, що зазначену постанову винесено 26.05.2022, тоді як постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ прийнято лише 30.05.2022, тобто через три дні після прийняття постанови про стягнення виконавчого збору. При цьому, саме в постанові про закриття виконавчого провадження державним виконавцем було зроблено висновок про те, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачено, тоді як оскаржувана постанова від 26.05.2022 прийнята раніше.
Суд також звертає увагу, що відповідні дії щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору не могли бути вчинені відповідачем, оскільки Закон №1404-VІІІ не передбачав відповідного права державного виконавця до моменту закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ.
Таким чином, Законом №1404 передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору може бути винесена при відкритті виконавчого провадження, одночасно з постановою про відкриття, або в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.
З огляду на викладене, суд зазначає, що державним виконавцем як суб`єктом владних повноважень не було дотримано положення Закону №1404-VІІІ, оскільки стягнення виконавчого збору відбувається лише після винесення державним виконавцем відповідної постанови.
Отже, суддів приходить до висновку, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.05.2022 ВП №63591332 до прийняття постанови про закінчення даного виконавчого провадження у справі є передчасним.
Крім того, пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5, зокрема, визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору прийнята державним виконавцем 26.05.2022, а постанова про відкриття виконавчого провадження з її виконання лише 03.06.2022, то суд дійшов висновку, про недотримання відповідачем строків, визначених п.8 р.ІІ Інструкції №512/5.
При цьому, суд вважає помилковими посилання позивача на застосування до спірних правовідносин положень ст.27 Закону №1404-VІІІ в редакції, яка діяла до 28.08.2018 (на час видачі виконавчого листа №175/1530/15 від 28.10.2018), зокрема, щодо стягнення державним виконавцем виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, з огляду на те, що пунктами 5-7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» №1404-VІІІ встановлено таке:
- виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом;
- рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження;
- виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Таким чином, оскільки виконавчі дії в рамках ВП №63591332 було розпочато державним виконавцем вже після набрання чинності змінами, внесеними згідно із Законом №2475-VIII від 03.07.2018, в частину 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ, то у державного виконавця були відсутні правові підстави для застосування вказаної норми у редакції, яка діяла до 28.08.2018.
Водночас, оскільки суд прийшов до висновку про протиправність та необхідність скасування постанови №63591332 від 26.05.2022 про стягнення виконавчого збору в розмірі 93 023,67 грн., то підлягають задоволенню й позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №69151183 від 03.06.2022, постанову №69151183 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2022, постанову №69151183 про арешт коштів боржника від 03.06.2022, постанову №69151183 про арешт майна боржника від 03.06.2022, прийнятих з примусового виконання вказаної постанови про стягнення виконавчого збору.
Надаючи оцінку правомірності постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.11.2020 ВП №63591332 та прийнятим на її підставі постановам про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника від 03.06.2022 ВП № 69151272, суд виходить із наступного.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Пунктом 2 розд. VІ № 512/5, зокрема, передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Судом встановлено, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.11.2020 №63591332 в сумі 269,10 грн. винесена одночасно з постановою про відкриття ВП №63591332, тобто у строк, визначений Інструкцією № 512/5.
Водночас, відповідачем в ході судового розгляду справи не було доведено дотримання державним виконавцем строку надіслання її сторонам виконавчого провадження. Більш того, наданий до суду реєстр поштових відправлень від 04.12.2020 свідчить про порушення державним виконавцем строку направлення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, оскільки вона була прийнята 19.11.2020, а направлена позивачу 04.12.2020, тобто пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Крім того, суд звертає увагу, що виконавче провадження з примусового виконання постанови про розмір мінімальних витрат було відкрито державним виконавцем лише 03.06.2022, тоді як виконавче провадження було закінчено 30.05.2022.
Тобто, відповідачем було порушено строки реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про стягнення витрат виконавчого провадження як виконавчий документ (мала бути зареєстрована не пізніше 31.05.2022) та строки відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження (мало бути відкрите не пізніше 01.06.2022). При цьому, жодних пояснень з цього приводу відповідачем під час розгляду справи надано не було.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою належного захисту прав позивача слід задовольнити позовні вимоги в цій частині, а саме: визнати протиправними та скасувати постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.11.2020 ВП №63591332, про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2022 ВП № 69151272, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2022 ВП № 69151272 та про арешт коштів боржника від 03.06.2022 ВП № 69151272.
При цьому, суд враховує, що державним виконавцем в оскаржуваних постановах, як і у всіх постановах у ВП №63591332, дійсно було допущено описку в даті народження ОСОБА_1 , проте невірна дата народження боржника була вказана стягувачем у заяві про примусове виконання виконавчого документу, а виконавчий документ дати народження ОСОБА_1 не містить. Водночас, зазначені в оскаржуваній постанові РНОКПП боржника та її адреса відповідають даним виконавчого документа, що дозволяло державному виконавцю ідентифікувати боржника та здійснювати виконавчі дії в межах даного виконавчого провадження, у зв`язку з чим такі посилання позивача є необґрунтованими.
Аргументи позивача про відсутність підстав для стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у зв`язку добровільним виконанням боржником виконавчого документа, суд також вважає безпідставними, оскільки Законом №1404-VIII поняття добровільного виконання виконавчого документа після відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання не передбачено, а норми Закону №606-ХIV, як вже було зазначено судом вище, не підлягаю застосуванню до спірних правовідносин у зв`язку з втратою чинності.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).
Таким чином, судовий збір у розмірі 2977,20 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 07.07.2022 №25-367К підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 268, 287, 293, 295, 297 КАС України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Реутова Є.О. від 19.11.2020 про розмір мінімальних витрат ВП №63591332.
Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Реутова Є.О. від 26.05.2022 про стягнення виконавчого збору ВП №63591332, про відкриття виконавчого провадження №69151183 від 03.06.2022, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2022 ВП №69151183, про арешт коштів боржника від 03.06.2022 ВП №69151183, про арешт майна боржника від 03.06.2022 ВП №69151183, про відкриття виконавчого провадження №69151272 від 03.06.2022, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2022 ВП №69151272, про арешт коштів боржника від 03.06.2022 ВП №69151272.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2977,20 грн. (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім гривень двадцять копійок).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно