Справа № 804/2968/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 липня 2022 року

м. Київ

справа № 804/2968/17

адміністративне провадження № К/990/18421/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного суду від 17 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі № 804/2968/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Півненно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання нечинними наказів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства юстиції України, Півненно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просив:

- визнати нечинним наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 грудня 2016 року № 756/7 "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 " з моменту його винесення;

- визнати нечинним наказ Міністерства юстиції України від 03 березня 2017 року № 773/5 "Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю виданого ОСОБА_1 " та відновити дію свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України від 19 січня 1998 року за № 2911 ОСОБА_1 , з моменту його винесення;

- визнати нечинним наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 24 березня 2017 року № 161/7 "Про припинення діяльності приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 " з моменту його винесення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 18 липня 2022 року.

У касаційній скарзі позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11квітня 2018 року у справі № 2а-57612/0970.

Проте, в касаційній скарзі не наведено які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду. При цьому, скаржник акцентує увагу на зазначеній постанові Верховного Суду, та не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справі № № 2а-57612/0970 є подібними з урахуванням предмета правового регулювання, а також умов та періодів застосування правових норм.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Предметом спору у справі №804/2968/17, що розглядається, є правомірність прийняття рішень, які стосуються діяльності приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіна М.М., натомість предметом спору у справі № 2а-57612/0970 було визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, у справах №804/2968/17 та № 2а-57612/0970 відмінні фактичні обставини, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм, відтак правовідносини у вказаних справах не є подібними.

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Отже, подаючи касаційну скаргу скаржником не викладено підстави для касаційного оскарження судових рішень, визначеної пунктом 1 частини другої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга позивача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставин справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями суду апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням позивачем у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме позивач не зазначив, які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду. При цьому, скаржник покликаючись на постанову Верховного Суду не обґрунтував, що ця постанова ухвалена у справі за подібними відносинами із цією справою, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного суду від 17 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі № 804/2968/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Півненно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання нечинними наказів - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова