Справа № 140/16032/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/16032/21 пров. № А/857/7756/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

представник апелянта Юшин Д.В.,

представники відповідача Гаргола О.А., Панечко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року (постановлену головуючим суддею Смокович В.І. о 13 год. 45 хв. у м. Луцьк, повне судове рішення складено 20 квітня 2022 року) про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/16032/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив:

визнати протиправним розпорядження першого заступника голови Волинської ОДА від 02.11.2020 № 130-ос щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади; поновлення позивача на роботі на посаді директора ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» з 02.11.2020;

стягнути з ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2020 до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 49315, 15 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, із обов`язковим наданням доказів поважності причин такого пропуску (а.с. 20-21).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 продовжено (а.с. 30-31).

На адресу суду першої інстанції 07.02.2022 надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що розпорядженням першого заступника голови Волинської ОДА від 02.11.2020 № 130-ос він не отримував, з ним не ознайомлювався та не знав про його існування аж поки не звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом про поновлення на роботі (а.с. 34-36).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено у даній справі судове засідання на 10:00 год. 03.03.2022 та зазначено, що питання про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою буде вирішуватися у судовому засіданні (а.с. 40-41).

ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» 01.03.2022 подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити (а.с. 53-57) та клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із пропущенням позивачем строку звернення до суду (а.с. 63-66).

Представником Волинської ОДА 11.04.2022 також було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі із пропущенням позивачем строку звернення до суду (а.с. 115-118) та 14.04.2022 - заяву про уточнення клопотання у справі, в якому просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду з тих самих підстав (а.с. 123-124).

Позивач 15.04.2022 подав до суду відповідь на відзиви відповідачів, в якій зазначає, що заяву про його звільнення із займаної посади 02.11.2020 не писав, хоча остання була написана і підписана ним без зазначення дати написання 07.02.2020 разом із заявою про прийом на роботу, як обов`язкова незаконна умова для отримання ним посади. З 19.11.2020 після одужання мав приступити до виконання своїх трудових обов`язків оскільки розпорядження про звільнення йому не доводилось, з наказом про призначення нового керівника ніхто не ознайомлював (а.с. 149-151).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 в задоволенні заяви ОСОБА_1 , про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позов залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувшись до Макарівського районного суду Київської області з первинним позовом 31.12.2020, уже пропустив встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду, оскільки розпорядження №130-ос датовано 02.11.2020.

При цьому, письмових доказів на підтвердження існування обставин, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропущення ним строку звернення до суду в період з 03.12.2020 (по спливу місячного терміну з винесення оскаржуваного розпорядження) до 30.12.2020 (до моменту звернення із відповідним позовом Макарівського районного суду Київської області) останнім не надано.

Разом з цим, суд зазначив, що 20.11.2020, яке є першим днем виходу позивача на роботу після перебування на лікарняному він повинен був дізнатися про своє звільнення, оскільки його посаду обіймала інша особа.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що йому не було надано для ознайомлення спірного розпорядження та наказу про звільнення. Вказані документи також не були надіслані позивачу засобами поштового зв`язку. Зазначає, що згідно ЄДРПОУ він був керівником Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» до 24.11.2020.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційної скарги та надали пояснення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що такі законодавчо встановлені скорочені строки звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету - якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. Водночас, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В свою чергу, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Водночас, частинами 3 та 4 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому, законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із п. 3 розпорядження голови Волинської ОДА від 07.02.2020 № 60 ОСОБА_1 призначено директором ДП «Служба місцевих автомобільних доріг та будівництва у Волинській області», уклавши з ним контракт (а.с. 7).

Розпорядженням першого заступника голови Волинської ОДА від 02.11.2020 № 130-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, Статуту ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» позивач був звільнений з займаної посади за угодою сторін (а. спр. 8).

31.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом до Волинської ОДА про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.11.2020.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі (а.с. 28).

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 18.11.2021 провадження у справі № 370/2957/20 за позовом ОСОБА_1 до Волинської ОДА про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито у зв`язку із тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 14, 18).

Відтак, в період з 31.12.2020 по 18.11.2021 справа №370/2957/20 за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу перебувала на розгляді Макарівського районного суду Київської області.

Колегія суддів поділяє думку суду першої інстанції, що перебування справи в іншому суді не підсудному для розгляду даної категорії спорів, трактується як звернення позивача до суду за захистом своїх прав, у зв`язку із чим в ухвалі Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 суд зазначив, що таке звернення позивача вперше до суду цивільної юрисдикції слід визнати як звернення до суду за захистом порушених прав, а тому вказаний період розцінюється судом пропущений з поважних причин.

Разом з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звернувшись до Макарівського районного суду Київської області з первинним позовом 31.12.2020, уже пропустив встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду, оскільки розпорядження №130-ос датовано 02.11.2020.

Однак на переконання колегії суддів, доводи позивача щодо поважності пропущення строку звернення до суду з позовною заявою є обґрунтованими та такими які заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так в матеріалах справи відсутні докази та таке не спростовано представниками відповідача, що оскаржуване розпорядження ОСОБА_1 не отримував, з ним не ознайомлювався та не знав про його існування аж поки не звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом про поновлення на роботі, оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок щодо належного ознайомлення працівника про звільнення.

Більше того, відсутні докази про надіслання згаданого розпорядження на адресу позивача за допомогою засобів поштового зв`язку.

В свою чергу слід зазначити, що в період з 21.10.2020 по 19.11.2020 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинська обласна клінічна лікарня», що підтверджується листком непрацездатності від 19.11.2020.

Так, суд першої інстанції зазначив, що 20.11.2020, яке є першим днем виходу позивача на роботу після перебування на лікарняному, останній повинен був дізнатися про своє звільнення оскільки його посаду обіймала інша особа, колегія суддів вважає помилковим, оскільки згідно ЄДРПОУ ОСОБА_1 був керівником Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» до 24.11.2020.

Так само суд вважає і помилковим висновок суду першої інстанції, враховуючи інформацію з ЄДРПОУ, що в репортажі Дочірньому підприємству «Телерадіокомпанії» АВЕРС» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація АВЕРС» від 18.11.2020 позивач зазначав, що нещодавно дізнався про те, що звільнений.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що суд не повинен тлумачити положення ст. 122 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі. Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що пропуск позивачем строку звернення до суду відбулоася з поважних причин, що підтверджено належними та допустимими доказами у справі, а дата 20.11.2020 не може беззаперечно вважатись датою, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 04.12.1995). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа № П/9901/736/18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду про залишення позовної заяви без розгляду є помилковим, оскільки позивач пропущено строки звернення до суду з поважних причин.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/16032/21 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 25 липня 2022 року