Справа № 600/7445/21-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/7445/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

26 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, у якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 08 жовтня 2021 року №00000/6492/Ж10/24-13-07-09, №00000/6484/Ж10/24-13-07-09, №00000/6483/Ж10/24-13-07-09, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №00000/6486/Ж10/24-13-07-09 від 08 жовтня 2021 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/6485/Ж10/24-13-07-09 від 08 жовтня 2021 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.04.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.04.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки нею в період з 01.10.2019 по 31.12.2019 надавалися послуги юридичним особам, що знаходяться на загальній системі оподаткування. При цьому позивач підлягала виключенню з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2020, тому з 01.01.2020 по 20.01.2021 вона повинна була перебувати на загальній системі оподаткування. Поряд з цим вказано про відсутність письмового рішення про анулювання платника єдиного податку, що, як і технічна помилка ІС «Податковий блок» де містяться старі дані щодо дати анулювання реєстрації платника єдиного податку - 30.06.2020, на думку відповідача не може бути підставою для визнання висновків перевірки недійсними.

Також вказано на неподання позивачем підтверджуючих документів щодо необхідності встановлення придбаних частин та їх використання у господарській діяльності. Під час перевірки не встановлено документів, якими підтверджено понесення витрат на придбання запчастин, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів від провадження підприємницької діяльності.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 08.10.2021 №00000/6483/Ж10/24-13-07-09 також вказано, що оскільки перевіркою встановлено отримання позивачем у вересні 2020 року доходу, який перевищує 1000000,00 грн, то позивач є платником податку на додану вартість. Однак, позивач не була зареєстрована як платник ПДВ, тому перевіркою виявлено заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 5600,00 грн.

Крім цього, зазначено про безпідставність подання позивачем у ході судового розгляду справи документів (зокрема, договору про співробітництво), які не були подані ні під час проведення перевірки, ні до заперечень на акт перевірки.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Зауважив, що відповідачем безпідставно перераховано податки із отриманого позивачем доходу за період з 01.01.2020 року по 20.01.2021 року у розмірі 1233359,36 грн за ставками, що застосовуються на загальній системі оподаткування, адже позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування з 01.10.2019 року по 30.06.2020 року, яка і є датою анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку, тобто лише з липня 2020 року позивач перебуває на загальній системі оподаткування. При цьому вказано, що відповідачем усупереч вимогам Податкового кодексу України не приймалось рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку. Тому, відповідачем неправильно було визначено суму доходу, яка підлягає оподаткуванню за ставками, що застосовуються на загальній системі оподаткування.

При проведенні перевірки відповідачем при визначенні суми чистого доходу позивача враховано лише загальний оподатковуваний дохід, а витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, за даними акту перевірки визначені як такі, що дорівнюють нулю. Водночас, при здійсненні своєї підприємницької діяльності у 2020 році позивач понесла витрати, пов`язані із одержанням доходу, а саме: витрати на оренду вантажних транспортних засобів; витрати на проведення ремонту вантажних транспортних засобів, що орендуються; витрати на сплату єдиного соціального внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У зв`язку із незгодою із висновками, які викладені в акті перевірки, позивач надавала відповідачу заперечення до акта перевірки та первинні документи, що підтверджують факт понесених витрат, які не були досліджені та не враховані під час проведення перевірки (договори оренди вантажного автотранспорту, документи про оплату, видаткові накладні, дефектні акти та інше). Однак, такі документи безпідставно були відхилені відповідачем, що призвело до прийняття оскаржуваних рішень.

Позивачем зазначено, що у порушення пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (ПК України) та пункту 9-11.1 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (Закон №2464-VI), відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення (рішення) про застосування штрафних санкцій за період, в яких штрафні санкції застосовувати заборонено. Так, штрафні санкції у податкових повідомленнях-рішеннях від 08.10.2021 року №00000/6492/Ж/10/24-13-07-09 (податок на доходи фізичних осіб), №00000/6484/Ж10/24-13-07-09 (військовий збір), рішенні від 08.10.2021 року №00000/6486/Ж10/24-13-07-09 (єдиний внесок) згідно доданих до них розрахунків застосовані за весь 2020 рік та 2021 рік (на всю суму) та не відокремлено період з 01.03.2020 року, що підпадав під дію обмеження застосування штрафних санкцій.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 08.10.2021 року №00000/6483/Ж10/24-13-07-09, яким нараховано позивачу податок на додану вартість, є безпідставним у зв`язку із тим, що позивача виключено із реєстру платників єдиного податку 30.06.2020 року, сума загального оподатковуваного (валового) доходу за період з 01.07.2020 року по 20.01.2021 року не перевищила 1 мільйон гривень, а тому позивач не підлягав обов`язковій реєстрації платником податку на додану вартість відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2022, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основний вид економічної діяльності якої «вантажний автомобільний транспорт» (КВЕД 49.41).

Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва чи реалізації підакцизних товарів з 12.04.2019 року по 20.01.2021 року, з питань обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 14.04.2019 року по 20.01.2021 року.

За результатом проведення перевірки складено Акт від 01 вересня 2021 року №3405/Ж5/24-13-07-09-13/, у якому викладені висновки про допущення позивачем норм податкового законодавства.

Не погоджуючись із висновками проведеної перевірки, позивачем були подані відповідачу заперечення до акта перевірки та первинні документи на підтвердження понесених витрат, які не були досліджені та не враховані під час проведення перевірки (договори оренди вантажного автотранспорту, документи про оплату, видаткові накладні, дефектні акти та інше).

У листі від 05.10.2021 №12120/6/24-13-07-09-11 «Про результати розгляду заперечення» відповідачем вказано про обґрунтованість висновків перевірки та безпідставність тверджень платника податку.

На підставі Акту перевірки від 01 вересня 2021 року №3405/Ж5/24-13-07-09-13/ податковим органом прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2021 року №00000/6492/Ж10/24-13-07-09, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фіз.осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування» на 277505,85 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 222004,68 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 55501,17 грн. У рішенні зазначено, що позивачем занижено оподатковуваний дохід на загальну суму 1233359,36 грн внаслідок порушень, встановлених при визначенні суми витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за 2020 рік, чим порушено підпункт 44.1 статті підпункти 164.1.1, 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункти 177.1, 177.2, підпункту 177.4.1, 177.4.2, 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2021 року №00000/6484/Ж10/24-13-07-09, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплач. фізич.особ. за результатами річного декларування» на 23125,49 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 18500,39 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 4625,10 грн. У рішенні зазначено про встановлення порушення позивачем пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), з урахуванням змін, внесених Законом №71-III Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28 грудня 2014 року. Вказано, що позивачем занижено оподатковуваний дохід на загальну суму 1233359,36 грн внаслідок порушень, встановлених при визначенні суми витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за 2020 рік. Зазначено, що платником податків не нараховано та не утримано військовий збір з оподатковуваного (чистого доходу) на загальну суму 18500,39 грн, в тому числі за 2020 рік -18500,39 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2021 року №00000/6483/Ж10/24-13-07-09, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем « податок на додану вартість» в сумі 7000,00 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 5600,00 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 1400,00 грн. У рішенні зазначено про порушення позивачем пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 195 ПК України. Вказано, що позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 5600,00 грн, в тому числі за жовтень 2020 року в сумі 5600,00 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №00000/6486/Ж10/24-13-07-09 від 08 жовтня 2021 року. У рішенні зазначено про виявлення порушення позивачем пункту 2 статті 7 Закону №2464-VI в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 188466,08 грн та на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 19122,03 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/6485/Ж10/24-13-07-09 від 08 жовтня 2021 року, згідно якої позивач повинна сплатити бог у сумі 188466,08 грн.

Не погоджуючись із названими рішеннями, позивач звернулась зі скаргою до Державної податкової служби України, за результатом розгляду якої останньою прийнято рішення від 03 грудня 2021 року про залишення скарги без задоволення, а оскаржуваних рішень-без змін.

Не погодившись із результатом адміністративного оскарження вказаних рішень та вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки Акту перевірки від 01 вересня 2021 року №3405/Ж5/24-13-07-09-13/ необґрунтовані, а прийняті на їх підставі рішення - протиправні, а тому підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, приймаючи спірні рішення, відповідач виходив з того, що позивачем занижено оподатковуваний дохід на загальну суму 1233359,36 грн внаслідок порушень, встановлених при визначенні суми витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за 2020 рік. На думку контролюючого органу, платником податків не надано документів, якими було б підтверджено понесення витрат на придбання запчастин безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів від провадження підприємницької діяльності. Поряд з цим відповідачем перераховано податки із отриманого позивачем доходу за період з 01.01.2020 року по 20.01.2021 року у розмірі 1233359,36 грн за ставками, що застосовуються на загальній системі оподаткування. Відповідач вважав, що позивачем порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки нею в період з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року надавалися послуги юридичним особам, що знаходяться на загальній системі оподаткування, в той час як позивач підлягала виключенню з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2020 року, а тому з 01.01.2020 року по 20.01.2021 року вона повинна була перебувати на загальній системі оподаткування. Крім цього, перевіркою встановлено отримання позивачем у вересні 2020 року доходу, який перевищує 1000000,00 грн, а тому позивач є платником податку на додану вартість. Проте, позивач не була зареєстрована як платник ПДВ, відтак, перевіркою виявлено знищення податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 5600,00 грн.

Визначаючись щодо зазначених висновків відповідача, суд виходить з наступного.

Згідно пунктів 291.2 - 291.4 (підпункти 1 -3 пункту 291.4) статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: 1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; 2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), послуги з надання доступу до мережі Інтернет, а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи; 3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно пункту 298.2. статті 298 ПК України відмова від спрощеної системи оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється в порядку, визначеному підпунктами 298.2.1-298.2.3 цієї статті.

Відповідно до підпункту 298.2.3. пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

Підпунктом 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Згідно пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем безпідставно визначено суму доходу позивача, яка підлягає оподаткуванню, за ставками, що застосовуються на загальній системі оподаткування з огляду, зокрема на те, що в акті перевірки зазначено про перебування позивача на спрощеній системі оподаткування з 01.10.2019 по 30.06.2020 року, адже згідно матеріалів справи, з 01.01.2020 по 30.06.2020 позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 2 групи) та отримала дохід у розмірі 742544,00 грн, а на загальній системі оподаткування - з 01.07.2020 по 31.12.2020 , і отримала дохід (валовий) у розмірі 490815,36 грн.

Так, факт перебування позивача на спрощеній системі оподаткування до 30.06.2020 року, а уже з 01.07.2020 року - на загальній, підтверджується довідкою Хотинської ДПІ ГУ ДПС у Чернівецькій області від 22.12.2021 року №15746/6/24-13-61-14.

Також згідно інформації, яка міститься в Електронному кабінеті платника податків в розділі «Стан розрахунків з бюджетом» та не заперечувалось відповідачем в ході судового розгляду справи, позивачу було нараховано єдиний податок як платнику єдиного податку 2 групи за січень-червень 2020 року.

Крім того, факт виключення позивача із реєстру платників єдиного податку саме з 30.06.2020 року, а не з 01.01.2020 року, як указував відповідач у відзиві, підтверджується і наявними у справі податковим повідомленням-рішенням №00000/6511/Ж10/24-13-07-09 від 08.10.2021 року (назване рішення не є предметом спору) та розрахунком, згідно яких позивачу нараховано штрафну санкцію у розмірі 944,60 грн за несвоєчасну сплату єдиного податку за січень та лютий 2020 року. Так, відповідачем зазначено про порушення позивачем пункту 295.1 статті 295 ПК України, що виразилось у несвоєчасній сплаті сум податкового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб. Між тим, указане, на переконання суду, не узгоджується із твердженнями відповідача про обов`язок позивача перебувати на загальній системі оподаткування з 01.01.2020 року, що виключало б її обов`язок сплачувати єдиний податок за січень та лютий 2020 року.

У ході судового розгляду справи встановлено, що податковим органом не приймалось відносно позивача рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку саме з 01.01.2020.

Згідно вимог пункту 299.11 статті 299 ПК України прийняття такого рішення є обов`язковим саме за результатом проведеної перевірки та встановлення порушень платником єдиного податку вимог, зокрема, абз. 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, вимоги якого на думку відповідача і порушено позивачем.

Таким чином, за відсутності рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку саме з 01.01.2020 року з одночасною наявністю інформації про перебування позивача на спрощеній системі оподаткування до 30.06.2020 року і перехід на загальну систему оподаткування з 01.07.2020 року, суд вважає, що відповідачем безпідставно здійснено перерахунок доходів позивача, які підлягають оподаткуванню, за ставками, що застосовуються на загальній системі оподаткування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність висновків перевірки у цій частині, що свідчить про протиправність рішень відповідача, прийнятих на підставі таких висновків.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що встановлено судом обставина перебування позивач на спрощеній системі оподаткування у період з 01.01.2020 по 30.06.2020, а не з 01.10.2019 по 30.06.2020 як вважає відповідач, свідчить також і про безпідставність нарахування позивачу податку на додану вартість згідно із рішенням №00000/6483/Ж10/24-13-07-09.

Так, сума загального оподатковуваного (валового) доходу позивача за період з 01.07.2020 року по 20.01.2021 року не перевищила 1 000 000,00 грн (натомість відповідач вказував про перевищення доходу позивача в 1 000 000,00 грн лише у вересні 2020 року та про заниження податку на додану вартість за жовтень 2020 року), то позивач не підлягала обов`язковій реєстрації платником податку на додану вартість відповідно до вимог пункту 181.1 статті 181 ПК України, яким передбачено: у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі операцій з постачання товарів/послуг з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі (зокрема, але не виключно шляхом встановлення спеціального застосунку або додатку на смартфонах, планшетах чи інших цифрових пристроях), нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем у перевіряємий період норм податкового законодавства та неподання документів, якими б підтверджувалось понесення витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів від провадження підприємницької діяльності, суд також зазначає наступне.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпунктів 164.1.1, 164.1.3 пункту 164.1 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Пунктами 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 86.7 статті 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Встановлено, що не погоджуючись із висновками акта перевірки, позивачем були подані відповідачу заперечення та документи на підтвердження понесених витрат, які не досліджувались під час проведення перевірки, а саме: договори оренди вантажного автомобіля від 29.12.2019 року; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; накладні №1903 від 19.03.2020 року, №2308 від 23.08.2020 року, №812 від 08.12.2020 року, №1401 від 14.01.2020 року, №1306 від 13.06.2020 року, №3009 від 30.09.2020 року, №2204 від 22.04.2020 року, №211 від 02.11.2020 року, №1006 від 10.06.2020 року, №0503 від 05.03.2020 року, №0807 від 08.07.2020 року, №0104 від 01.04.2020 року, №2901 від 29.01.2020 року, №907 від 09.07.2020 року, №3007 від 30.07.2020 року, №0211 від 02.11.2020 року, №0509 від 05.09.2020 року, №2201 від 22.01.2020 року разом з відповідними квитанціями до прибутного касового ордеру; дефектні акти від 01.09.2020 року, від 15.04.2020 року, 29.10.2020 року, від 08.06.2020 року, від 27.05.2020 року, від 02.03.2020 року, від 07.07.2020 року, від 28.07.2020 року, від 15.01.2020 року.

У листі від 05.10.2021 №12120/6/24-13-07-09-11 «Про результати розгляду заперечення» відповідачем вказано про обґрунтованість висновків перевірки та безпідставність тверджень платника податку. Зокрема, відповідачем зазначено про недійсність поданих позивачем договорів оренди вантажного автомобіля від 29.12.2019 року з огляду на відсутність їх нотаріального посвідчення з посиланням при цьому на статтю 799 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст.55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Частинами першою та другою статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Отже, зміст наведених норм свідчить про те, що договір оренди транспортних засобів, який укладено між фізичними особами-підприємцями (що і мало місце в даному випадку), є правомочним і не потребує додаткового нотаріального посвідчення, оскільки дані суб`єкти здійснюють свою діяльність з метою одержання прибутку та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Положення ж частини другої статі 799 Цивільного кодексу України, якими керувався відповідач, не можуть бути застосовані до даних правовідносин, адже поняття фізичної особи-підприємця та юридичної особи у цих правовідносинах є фактично однаковими.

Згідно пункту 2.11 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зазначено: «законом встановлено вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи (частина друга статті 799 ЦК України). При цьому, однак, слід мати на увазі, що такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності».

Також суд враховує, що відповідачем не надано належних та достовірних доказів (зокрема, рішень суду, які набрали законної сили) щодо визнання названих договорів недійсними.

Наведене свідчить про необґрунтованість вказаних висновків відповідача про недійсність поданих позивачем на перевірку договорів оренди вантажного автомобіля від 29.12.2019, а отже й про безпідставність неврахування таких документів при вирішенні питання понесених позивачем витрат, що слугувало прийняттю оскаржуваних рішень.

Твердження відповідача у листі від 05.10.2021 року №12120/6/24-13-07-09-11 про те, що під час проведення перевірки не подано підтверджуючих документів щодо придбання та використання дизельного пального, бензину, тощо у господарській діяльності, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вказане згідно акту перевірки не ставилось в провину позивачу, такі документи в неї не вимагались, про що, зокрема, свідчить зміст листа Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 15.07.2021 року №8897/6/24-13-09-11 «Про надання документів». Необхідність подання таких документів позивачем необґрунтована відповідачем і в ході судового розгляду цієї справи.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи відповідача у листі від 05.10.2021 року №12120/6/24-13-07-09-11 про те, що позивачем не надано документів на підтвердження понесених витрат на придбання запчастин безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів від провадження підприємницької діяльності, оскільки позивачем були надані документи, які підтверджують придбання запчастин (зокрема, двигун, кабіна водія вантажного автомобіля, електричний модулятор та міст задній для вантажного автомобіля, балка передня, інші запчастини: фільтра паливні, фільтра повітряні, вологовіддільники, масло, тормозні диски, форсунки до двигуна внутрішнього згорання тощо), а саме: накладні з відповідними квитанціями до прибутного касового ордеру, про які указано вище.

Згідно змісту Заперечення на акт перевірки позивачем подані до контролюючого органу і дефектні акті від 01.09.2020 року, від 15.04.2020 року, 29.10.2020 року, від 08.06.2020 року, від 27.05.2020 року, від 02.03.2020 року, від 07.07.2020 року, від 28.07.2020 року, від 15.01.2020 року, згідно яких існувала можливість дослідити необхідність проведення робіт по ремонту або обслуговування транспортних засобів.

Однак, зміст листа від 05.10.2021 року №12120/6/24-13-07-09-11 свідчить, що податковим органом вказані документи не взяті до уваги, натомість безпідставно зазначено про те, що для перевірки дефектні акти не надані.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість висновків перевірки на підставі яких прийняті податкові повідомлення-рішення від 08.10.2021 №00000/6492/Ж10/24-13-07-09, №00000/6484/Ж10/24-13-07-09, №00000/6483/Ж10/24-13-07-09, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №00000/6486/Ж10/24-13-07-09 від 08.10.2021, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/6485/Ж10/24-13-07-09 від 08.10.2021, які у зв`язку із цим є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, суд першої інстанції доцільно звернув увагу на безпідставності застосування штрафних санкцій згідно рішень від 08.10.2021 №00000/6492/Ж10/24-13-07-09, №00000/6484/Ж10/24-13-07-09 та №00000/6486/Ж10/24-13-07-09.

Так, відповідно до пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Згідно пункту 9-11.1 розділу VIII Закону №2464-VI, тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19): несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; неповна сплата або несвоєчасна сплата суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів); несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, до податкових органів. При цьому абзаци другий та третій пункту 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону щодо такого порушення, вчиненого у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовується.

Встановлено, що у період, за який проводилась перевірка позивача, зокрема, з 01.03.2020 року на всій території України Урядом був встановлений карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Однак, штрафні санкції у податкових повідомленнях-рішеннях від 08.10.2021 №00000/6492/Ж/10/24-13-07-09 (податок на доходи фізичних осіб), №00000/6484/Ж10/24-13-07-09 (військовий збір), рішенні від 08.10.2021 №00000/6486/Ж10/24-13-07-09 (єдиний внесок) згідно доданих до них розрахунків застосовані за весь 2020 рік та 2021 рік (на всю суму) та не відокремлено період з 01.03.2020, що підпадав під дію обмеження застосування штрафних санкцій.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З урахуванням наведеного у сукупності, системно проаналізувавши приписи законодавства України та встановлені обставини даної справи, апеляційний суд вважає, що контролюючим органом не доведено обґрунтованості висновків Акту перевірки від 01 вересня 2021 року №3405/Ж5/24-13-07-09-13/ на підставі яких прийняті оскаржувані рішення, а відповідачем не надано достатніх обґрунтувань та доказів протилежного, що свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат, згідно ч. 7 ст. 134 КАС України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 5000,00 грн позивачем надано:

- Договір про надання правничої допомоги від 14 грудня 2021 року №1/12/21, укладений між позивачем та адвокатом Станкевичем В.В. і предметом якого є зобов`язання адвоката надавати необхідну правничу допомогу клієнту у адміністративному судочинстві у спорі із Головним управління ДПС у Чернівецькій області щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 08 жовтня 2021 року №00000/6492/Ж10/24-13-07-09, №00000/6484/Ж10/24-13-07-09, №00000/6483/Ж10/24-13-07-09, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №00000/6486/Ж10/24-13-07-09 від 08 жовтня 2021 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-00000/6485/Ж10/24-13-07-09 від 08 жовтня 2021 року;

- Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги від 14 грудня 2021 року №1/12/21, в якому вказано фіксовану суму гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги, вказаної в Договору, в розмірі 5000,00 грн;

- Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.12.2021 серії СЕ №1035338;

- розрахункову квитанцію №1/12/21 від 14 грудня 2021 року про сплату позивачем адвокату Станкевичу В.В. гонорару (винагороди) за послуги згідно договору про надання правничої допомоги №1/12/21 від 14 грудня 2021 року.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу є документально підтвердженою, належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не подавав до суду першої інстанції клопотань про зменшення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність стягнення з відповідача на користь позивача, понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.