Справа № 280/3544/22
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року Справа № 280/3544/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 )

до Військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_8)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому просять суд:

- визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 23.03.2022, що належить ОСОБА_4 , виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату рівними частками ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 23.03.2022, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_5 станом на день виключення його із списків особового складу військової служби у зв`язку із загибеллю;

- справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 10.06.2022 відкрито провадження у справі №280/3544/22 за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві від 31.05.2022 (вх.№20196 від 07.06.2022). Вказано, що ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 Національної гвардії України на посаді заступника командира військової частини. З 2014 року неодноразово приймав участь в антитерористичній операції, виконанні бойових завдань в районі проведення операції Об`єднаних сил у зв`язку із чим з 22.05.2015 отримав статус учасника бойових дій, а отже набув право на додаткову відпустку, як учасник бойових дій строком 14 календарних днів на рік або компенсації за такий вид відпустки. Зауважено, що в день виключення із списків військової частини у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 не було здійснено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 23.03.2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення із списків особового складу військової частини. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 16.05.2019 по справі №620/4218/18 зазначають, що норми Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон України №3551-XII) не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Тому позивачі вказують на протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій ОСОБА_5 за період з 2015 по 2022 рік. Враховуючи викладене, просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву від 22.06.2022 (вх.№29879 від 27.06.2022), в якому відповідачем зазначено, що відповідно до статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-XII) під час звільнення з військової служби військовослужбовців, які є учасниками бойових дій, виплата компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-XII, здійснюється у порядку, визначеному розділом XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 (далі - Наказ МВС України №200), за відповідними рапортами військовослужбовців, поданими до виключення їх зі списків особового складу, на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи). Зауважено, що правовий механізм врегулювання питання виплати компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, передбаченої статтею 12 Закону України №3551-XII особам звільненим з військової служби, які до виключення їх зі списків особового складу не подавали в установленому порядку рапорт на виплату компенсації на сьогодні відсутній. З посиланням на частину 19 статті 10-1 Закону України №2011-XII зазначено, що надання військовослужбовцям додаткової відпустки припинено. Тому, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, згідно з пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України №3551-XII, не передбачено. З наведених підстав просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_5 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 Національної гвардії України та з 22.05.2015 набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 22.05.2015. (а.с.9).

Під час перебування на військовій службі позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення на підтвердження чого надано Довідку військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України від 27.05.2022 №527 (а.с.6).

Наказом командира військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 23.03.2022 №82 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення заступника командира військової частини НОМЕР_7 полковника ОСОБА_5 (НОМЕР_9), виключеного зі списків особового складу Національної гвардії України наказом командира військової частини НОМЕР_7 від 23.03.2022 №11 о/с у зв`язку із загибеллю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок множинних розтрощень кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів. Смерть настала у період проходження служби, пов`язана з виконанням службових обов`язків із захистом Батьківщини (а.с.5).

За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі Указом Президента України від 25.03.2022 №167/2022 полковнику ОСОБА_5 (посмертно) присвоєно звання Герой України з удостоєнням ордена «Золота Зірка».

Відповідно до Довідки військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України від 28.05.2022 №1447 сім`я ОСОБА_5 складається з двох осіб: донька- ОСОБА_1 2002 року народження та син ОСОБА_3 2014 року народження (а.с.8).

26.05.2022 ОСОБА_2 колишня дружина ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулась до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати їй в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , який є сином загиблого ОСОБА_5 частки грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки передбаченої статтею 16-2 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон України «Про відпустки»), статтею 12 Закону України №3551-XII, пунктом 14 статті 10-1 Закону України №2011-XII, а також пунктом 5 розділу ХХХІ Наказу МВС України №200 (а.с.10).

26.05.2022 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати їй як донці загиблого ОСОБА_5 частки грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», статтею 12 Закону України №3551-XII, пунктом 14 статті 10-1 Закону України №2011-XII, а також пунктом 5 розділу ХХХІ Наказу МВС України №200 (а.с.11).

Листами відповідача №3/33/12-1024 від 29.05.2022 та №3/33/12-1029 від 29.05.2022, позивачам роз`яснено, що відповідно до статті 10-1 Закону України №2011-XII під час звільнення з військової служби військовослужбовців, які є учасниками бойових дій, виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-XII, здійснюється у порядку, визначеному розділом XXXI Наказу МВС України №200, за відповідними рапортами військовослужбовців, поданими до виключення їх зі списків особового складу, на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи). Наголошено, що командування військової частини не може здійснити виплати за даний вид відпустки, так як ОСОБА_5 наказом командира військової частини по стройовій частині від 23.03.2022 № 82 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_7 від 23.03.2022 №11 о/с у зв`язку із загибеллю, що настала 12.03.2022 та зауважено, що під час проходження служби полковник ОСОБА_5 до командування частини із рапортами на компенсацію даного виду відпустки не звертався (а.с.12-15).

Згідно з Довідкою військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України від 28.05.2022 №1448 полковник ОСОБА_5 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 Національної гвардії України та набув статусу учасника бойових дій з 22.05.2015. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-XII ОСОБА_5 передбачалась грошова компенсація за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки (а.с.7).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за період з 2015 по 2022 роки протиправною, позивачі звернулись з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України №2011-XII.

Згідно приписів статті 1 Закону України №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами статей 1-2 Закону України №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 10-1 Закону України №2011-XII визначено право військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 5 Закону України №3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

З матеріалаів справи встановлено, що ОСОБА_5 мав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 22.05.2015 (а.с.9).

Пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України №3551-XII визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, позивач, як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом 2, 3 частини 14 статті 10-1 Закону України №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Разом з тим, пунктами 17 - 19 статті 10-1 Закону України №2011-XII встановлені обмеження щодо реалізації учасниками бойових дій їх права на отримання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України №3551-XII, згідно з якими в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Натомість, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Приписами пункту 21 статті 10-1 Закону України №2011-XII визначено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Суд зазначає, що визначення особливого періоду надано в Законі України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України №3543) та Законі України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон України №1932-XII).

Статтею 1 Закону України №3543 визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Приписами частини 8 статті 4 Закону України №3543 встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом України №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, було постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», оголошено проведення загальної мобілізації.

Судом встановлено, що позивач набув статус учасника бойових дій у 2015 році, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 22.05.2015 (а.с.9).

Проте у період з 22.05.2015 (дата отримання посвідчення учасника бойових дій) по 23.03.2022 (дата виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) позивач своїм правом на використання додаткової відпустки учасникам бойових дій не скористався, у зв`язку з введенням у зазначений період особливого періоду.

Також не заперечується відповідачем і той факт, що ОСОБА_5 , як учасником бойових дій, не отримано грошової компенсації за невикористану ним з 2015 по 2022 рік додаткову відпустку.

Згідно з Довідкою військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України від 28.05.2022 №1448 полковник ОСОБА_5 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 Національної гвардії України та набув статусу учасника бойових дій з 22.05.2015. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-XII ОСОБА_5 передбачалась грошова компенсація за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки (а.с.7).

Отже, при виключенні позивача зі списків особового складу, відповідач повинен був провести усі необхідні розрахунки в тому числі і щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-XII за період з 2015 по 2022 рік.

Аналогічне застосування норм права здійснено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) (провадження №11-550заі19) у постанові від 16.05.2019, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Разом з тим з матеріалів справи встановлено, що 26.05.2022 позивачі, звернулись до відповідача з заявами щодо нарахування та виплати їм, як членам сім`ї загиблого ОСОБА_5 частки грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», статтею 12 Закону України №3551-XII, пунктом 14 статті 10-1 Закону України №2011-XII, а також пунктом 5 розділу ХХХІ Наказу МВС України №200 (а.с.10-11).

Проте, листами відповідача №3/33/12-1024 від 29.05.2022 та №3/33/12-1029 від 29.05.2022, позивачам роз`яснено, що відповідно до статті 10-1 Закону України №2011-XII під час звільнення з військової служби військовослужбовців, які є учасниками бойових дій, виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-XII, здійснюється у порядку, визначеному розділом XXXI Наказу МВС України №200, за відповідними рапортами військовослужбовців, поданими до виключення їх зі списків особового складу, на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи). Наголошено, що командування військової частини не може здійснити виплати за даний вид відпустки, так як ОСОБА_5 наказом командира військової частини по стройовій частині від 23.03.2022 № 82 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_7 від 23.03.2022 №11 о/с у зв`язку із загибеллю, що настала 12.03.2022 та зауважено, що під час проходження служби полковник ОСОБА_5 до командування частини із рапортами на компенсацію даного виду відпустки не звертався (а.с.12-15).

Досліджуючи вказані вище обставини, суд вважає за необхідне зазначити, що правовідносини, що склались між позивачами та відповідачем, окрім іншого регулюються й Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 № 200.

Так, відповідно до пункту 6 статті 18 Закону України №2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами пункту 61 статті 18 Закону України №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.

З метою врегулювання питань пов`язаних з порядком виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам Міністерством Внутрішніх справ України видано наказ від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам».

Пунктом 5 розділу XXXI Наказу МВС України №200 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Розділом XXVIIІ Наказу МВС України №200, врегульовано порядок виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, зникнення безвісти, смерті (загибелі) військовослужбовців або визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими.

Відповідно до пункту 1 розділу XXVIIІ Наказу МВС України №200 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця грошове забезпечення нараховується повністю за той місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув).

Грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а у разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі відсутності осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

У разі індексації грошового забезпечення військовослужбовців грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців виплачується з урахуванням такої індексації.

Згідно з приписами пунктів 3, 4 розділу XXVIIІ Наказу МВС України №200, особам, зазначеним у пункті 1 цього розділу, також виплачуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі), або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, або оголошення померлим.

Грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 1 цього розділу, виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі), або з того дня, з якого його визнано безвісно відсутнім або оголошено померлим.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність у загиблого ОСОБА_5 права на отримання грошової компенсації за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 23.03.2022, яке виникло до дня його загибелі, що підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України від 28.05.2022 №1448 та неможливість останнім отримати вказану компенсацію у зв`язку із участю у бойових діях та операціях пов`язаних із захистом Батьківщини під час військової агресії Російської федерації проти України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в розумінні Закону України №2011-XII та Наказу МВС України №200, є членами сім`ї загиблого ОСОБА_5 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 та Довідка військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України від 28.05.2022 №1447, суд дійшов висновку про наявність у них права на отримання рівними частками компенсації за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 23.03.2022.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В свою чергу, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 23.03.2022, що належить загиблому ОСОБА_5 , виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби є протиправною.

Оскільки позивачами, в силу положень Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачувався, то відповідно розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_8) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_7 Національної гвардії України (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_8) щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 23.03.2022, що належить загиблому ОСОБА_5 , виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_7 Національної гвардії України (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_8) нарахувати та виплатити рівними частками ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 22.05.2015 по 23.03.2022, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_5 станом на день виключення його із списків особового складу військової служби у зв`язку із загибеллю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27.07.2022.

Суддя І.В.Садовий