Справа № 380/14371/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року справа №380/14371/21

зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Савчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_2 місцезнаходження: АДРЕСА_2 (далі - відповідач), у якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.10.2021, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №25-ДС від 13.07.2021 року в частині припинення державної служби та звільнення позивача зі служби, відповідно до п.1 ст.87 Закону України "Про державну службу";

- поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування Відділення №1 (місто Жидачів) ІНФОРМАЦІЯ_2 з 13.07.2021;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.07.2021 по дату постановлення судом рішення;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у сумі 908 грн та витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3000грн;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування Відділення №1 (місто Жидачів) ІНФОРМАЦІЯ_2 та в частині присудження позивачу виплати середньої заробітної плати за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно звільнив її з займаної посади без достатніх правових підстав. Зазначає, що згідно з директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2021 ІНФОРМАЦІЯ_3 Львівської області переформатований з 14.07.2021 у відділення №1 (місто Жидачів) ІНФОРМАЦІЯ_2. У новоствореному відділенні збереглося відділення рекрутингу та комплектування, в якому працювала позивач до звільнення, з двома штатними одиницями за посадою «головний спеціаліст». Позивач вважає, що відповідач протиправно не запропонував їй вакантну посаду при звільненні та не врахував її переважного права на залишенні на роботі.

Відповідачі правом на подання відзиву до суду не скористалися, що не перешкоджає розгляду справи та прийняття рішення на підставі наявних у ній доказів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити повністю.

У судове засідання відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 явку представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення. Клопотань, пов`язаних із розглядом справи від відповідача до суду не надходило.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 явку представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 06.09.2022 суддя відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 18.10.2021 суд залучив співвідповідача до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою від 24.11.2021 суд витребував додаткові докази у справі.

Ухвалою від 06.06.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову або доказів не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 №10-ДС від 15.02.2021 ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування, шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, як така, що пройшла добір з призначення на посаду державної служби.

Згідно з витягом з наказу №25-ДС від 13.07.2021 відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 40 Кодексу законів України про працю, на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2021 №Д-321/1/дск позивача звільнено з посади та припинено державну службу, у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату працівників.

Копію наказу про звільнення та трудову книжку позивач отримала 26.07.2021, що підтверджується записом у Книзі обліку руху трудових книжок.

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, враховує, що обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, вказана норма КЗпП України визначає загальний порядок припинення трудового договору з працівником з ініціативи власника, у разі проведення реорганізації юридичної особи.

Спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України "Про державну службу".

Статею 83 Закону України "Про державну службу" визначені підстави для припинення державної служби. Зокрема, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87--1 вказаного Закону) (пункт 4 частини 1 статті 83 Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з директивою Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2021 ІНФОРМАЦІЯ_3 Львівської області переформатований з 14.07.2021 у відділення №1 (місто Жидачів) ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 Львівської області №40 від 23.07.2021 підставою для звільнення позивача стало скорочення штату державних службовців, у зв`язку з реорганізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 Львівської області у відділення №1 (місто Жидачів) ІНФОРМАЦІЯ_2.

Водночас, суд враховує, що відповідачі не надали суду доказів скорочення штату відділення №1 (місто Жидачів) ІНФОРМАЦІЯ_2 у порівнянні з ІНФОРМАЦІЯ_3.

Частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої згаданої статті у письмовій формі не пізніше, ніж за 30 календарних днів.

Суд встановив, що 09.07.2021 відповідач попередив позивача про наступне звільнення з посади з 09.08.2021. Водночас, згідно з витягом з наказу №25-ДС від 13.07.2021 позивача звільнено з посади з 13.07.2021, тобто до спливу 30-денного строку, передбаченого частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Особливості процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу визначаться Законом України «Про державну службу». Поряд з цим застосовуються загальні норми щодо порядку припинення трудового договору з ініціативи власника у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи, організації, що визначені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

У частині 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною 4 статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).

Стаття 492 КЗпП України передбачає, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному згаданою статею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 згаданого Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 згаданого Кодексу та положення частини другої згаданої статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Суд зазначає, що надання суб`єктом призначення або керівником державного органу пропозиції зайняття вакантної посади має наслідком переведення державного службовця на таку посаду, у разі його згоди на переведення.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про державну службу" державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

В контексті вказаних норм Закону України "Про державну службу" суд зазначає, що передбачене в статті 87 вказаного Закону право (а не обов`язок) керівника державного органу пропонувати державному службовцю вакантну посаду, не може трактуватись як можливість прийняття рішення таким керівником на власний розсуд, без будь якого обґрунтування такого рішення. При переведенні державних службовців керівник державного органу в першу чергу оцінює професійну підготовку та компетентність державного службовця.

Іншими словами, при масовому звільненні працівників у зв`язку з реорганізацією державного органу, надання переваги одним працівникам у вигляді пропозиції зайняття вакантної посади у новоствореному державному органі повинно бути належно обґрунтоване, рівно ж як і відмова у наданні такої пропозиції іншим державним службовцям, за наявності вакантних посад у цьому державному органі. Тобто, така поведінка суб`єкта призначення або керівника державного органу не повинна викликати сумніви як у державних службовців так і сторонніх осіб у неупередженості такого керівника. В іншому випадку ці дії можна вважати дискримінаційними щодо окремих державних службовців.

Згідно з штатним розписом першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 14.07.2021 у відділенні рекрутингу та комплектування були дві посади головного спеціаліста. Проте, вказані посади позивачу не пропонувались.

Таким чином, відповідачі не надали належного обґрунтування підстав ненадання пропозиції позивачу зайняття вакантної посади у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішуючи спір суд також встановив, що у відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.07.2021 №7329 відповідач мотивує звільнення позивача втратою чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №290 «Деякі питання призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 №1285-ІХ.

Суд відхиляє вказані доводи з огляду на те, що у витязі з наказу №25-ДС від 13.07.2021 підставою для звільнення позивача зазначено спільну директиву Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2021 №Д-321/1/дск відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 40 Кодексу законів України про працю, у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату працівників. Жодного посилання на втрату чинності постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №290 «Деякі питання призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 №1285-ІХ як підстави для звільнення позивача оскаржений наказ не містить.

Таким чином, суд не вправі оцінювати обставини, які не слугували підставою для прийняття оскарженого наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу державних службовців) №25-ДС від 13.07.2021 в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 зі служби, оскільки такі виходять за межі предмета доказування у цій справі.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу державних службовців) №25-ДС від 13.07.2021 в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 зі служби прийнятий відповідачем без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є необґрунтованим, а також прийнятим без дотримання принципу рівності перед законом та є дискримінаційним, і з таких підстав є протиправним та підлягає скасуванню.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи з того, що позивача звільнено протиправно, то існують достатні підстави для її поновлення саме на посаді головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3.

У зв`язку з цим у задоволенні позовної вимоги про поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування Відділення №1 (місто Жидачів) ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно відмовити повністю.

Щодо дати поновлення позивача на посаді суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З аналізу викладеного випливає, що день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Тому у задоволенні позовних вимог у частині поновлення позивача з 13.07.2021 необхідно відмовити повністю. Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді, починаючи з 14.07.2021.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. На виконання зазначеного припису рішення суду в частині поновлення позивача на посаді слід допустити до негайного виконання.

Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що приймаючи рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.08.2021 №8007 позивачу за два місяці, які передували звільненню виплачено 10311,17грн. за травень 2021 року та 10531,17грн. за червень 2021 року. Відтак, середньоденний заробіток позивача становить 534,42грн ((10311,17+10531,17)) / 39 робочих днів.

Звідси, середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню становить 133605,00 грн. без урахування податків і зборів (534,42 грн * 250 робочих дні (час вимушеного прогулу)).

При цьому середньомісячна заробітна плата становить 10421,17 грн.: (10311,17 грн. +10531,17 грн.)/2.

Суд зазначає, що рішення в частині виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України.

З огляду на вказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 10421,17 грн. без урахування обов`язкових платежів та податків необхідно допустити до негайного виконання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Разом з цим, суд встановив, що при зверненні до суду з цим позовом позивач помилково сплатила судовий збір у розмірі 908,00грн. згідно з квитанцією №66242 від 20.08.2022, а тому такий необхідно повернути позивачу з Державного бюджету України.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України представник позивача зробила заяву про подання відповідних доказів. У зв`язку з цим, питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу буде вирішуватись після подання відповідних доказів.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу державних службовців) №25-ДС від 13.07.2021 в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 зі служби.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14 липня 2021 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайного виконання.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: 79005, Львівська обл., м.Львів, вул.Івана Франка, 25 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2021 по 13.07.2022 у розмірі 133605 (сто тридцять три тисячі шістсот п`ять) грн. 00 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 10421 (десять тисяч чотириста двадцять одна)грн. 17коп. допустити до негайного виконання з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 25 липня 2022 року.

Суддя А.Г. Гулик