Справа № 320/13760/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2022 року м. Київ № 320/13760/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про анулювання свідоцтва,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа - підприемець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.12.2020 № 5395/0422;

визнати протиправним та скасувати рішення № 77/10-36-57-05/ НОМЕР_1 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.01.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 03.04.2001, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності № 549716 від 03.04.2001.

Відповідно до квитанцій від 13.11.2019 № 0.0..1 на суму 850,00 грн, від 12.12.2019 № 0.0..1 на суму 850,00 грн, від 15.01.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 12.02.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 12.03.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 15.04.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 12.05.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 15.06.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 20.07.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн позивачем сплачено податок ЄСВ для ФОП.

Посадовими особами податкового органу проведено камеральну перевірку на підставі якої складено Акт від 30.06.2020 № 77/10-36-57-05/ НОМЕР_1 про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі системи оподаткування.

На підставі зазначеного акту податковим органом прийнято рішення № 77/10-36-57-05/ НОМЕР_1 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

05.08.2020 позивачем подано до відповідача заяву у якій зазначено, що ним помилково сплачено грошові кошти на рахунок НОМЕР_2 , який призначений для сплати ЄСВ, замість вірного НОМЕР_3 створеного для сплати єдиного податку, внаслідок чого у нього виник борг з податкових зобов`язань, а також було анульовано свідоцтво платника єдиного податку. Враховуючи те, що ним вчасно сплачувались податкові зобов`язання, однак перерахунок коштів здійснювався на помилковий рахунок, позивач просив податковий орган зарахувати сплачені кошти на вірний рахунок, анулювати заборгованість та скасувати Акт від 30.06.2020 № 77/10-36-57-05/ НОМЕР_1 .

Листом від 07.09.2020 №29609/Г/10-36-33-01 йому було відмовлено з огляду на відсутність на це законних підстав.

Податковим органом складено та направлено позивачу податкову вимогу форми «Ф» від 05.11.2020 № 9825-13 в якій вказано, що станом на 04.11.2020 за позивачем наявна податкова заборгованість у розмірі 3 915,45 грн.

06.11.2020 податковим органом прийнято рішення № 2484/10-36-13-09 про опис майна у податкову заставу.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість позивача по єдиному податку була погашена ним у листопаді 2020, а помилково сплачені кошти повернуті відповідачу на картковий рахунок позивача, що не заперечується учасниками справи.

У подальшому посадовими особами податкового органу проведено перевірку дотримання вимог податкового законодавства на підставі якої складено Акт від 20.11.2020 № 004853/10-36-04-22/ НОМЕР_1 .

На підставі зазначеного акту прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.12.2020 № 5395/0422 відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 4 085,70 грн.

З огляду на вищенаведене, не погоджуючись із діями податкового органу позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Підпунктом 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 ПК України встановлено, що кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 291.4 ст.291 ПК України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень; друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у тому числі, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Підпунктом 299.11 ст. 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, анулювання свідоцтва платника єдиного податку за рішенням податкового органу на підставі п. 299.10 ст. 299 та пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України можливе за умови наявності у платника єдиного податку податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Абзацом 2 п. 295.8 ст. 295 ПК України визначено, що у разі анулювання реєстрації платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу податкові зобов`язання із сплати єдиного податку нараховуються такому платнику до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому проведено анулювання реєстрації.

Відповідно до Акту від 30.06.2020 № 77/10-36-57-05/ НОМЕР_1 про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування встановлено, що позивачем не сплачено протягом двох послідовних кварталів податкові зобов`язання по єдиному податку у розмірі 7 686,39 грн.

05.08.2020 позивачем подану до відповідача заяву у якій зазначено, що ним помилково сплачено грошові кошти на рахунок НОМЕР_2 , який призначений для сплати ЄСВ, замість вірного НОМЕР_3 створеного для сплати єдиного податку, внаслідок чого у нього виник борг з податкових зобов`язань, а також було анульовано свідоцтва платника єдиного податку. Враховуючи те, що ним вчасно сплачувались податкові зобов`язання, однак перерахунок коштів здійснювався на помилковий рахунок, позивач просив податковий орган, зарахувати сплачені кошти на вірний рахунок, анулювати заборгованість та скасувати Акт від 30.06.2020 № 77/10-36-57-05/ НОМЕР_1 . Однак, відповідач, лише повідомив про порядок подачі заяви про повернення помилково сплачених коштів і зазначив про відсутність підстав для перерахунку коштів на вірний рахунок та анулювання боргу і скасування акту.

При цьому судом встановлено, що податковому органу був відомий факт про сплату коштів на невірний рахунок, однак жодних дій на усунення спірних правовідносин щодо виконання позивачем податкових зобов`язань не вчиняв.

У подальшому, як зазначає позивач заборгованість позивача по єдиному податку була погашена ним у листопаді 2020, а помилково сплачені кошти повернуті відповідача на картковий рахунок позивача, що не заперечується учасниками справи.

З даного приводу суд зазначає таке.

Відповідно до квитанцій від 13.11.2019 № 0.0..1 на суму 850,00 грн, від 12.12.2019 № 0.0..1 на суму 850,00 грн, від 15.01.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 12.02.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 12.03.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 15.04.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 12.05.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 15.06.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн, від 20.07.2020 № 0.0..1 на суму 944,60 грн позивачем сплачено податок ЄСВ для ФОП.

Суд враховує факт, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 23.03.2006, позивач є особою з інвалідності 2 групи, а отже у нього відсутні підстави для сплати ЄСВ.

Отже, позивачем сплачувались грошові кошти на погашення податкових зобов`язань, втім, на розрахунковий рахунок, відмінний за бюджетною класифікацією від належного до сплати податку рахунку.

Суд вважає, що така помилка не свідчить про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк та не спричинила настання негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки, відкриті на ім`я відповідного контролюючого органу в казначействі. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, яким в повній мірі та своєчасно вжито відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 805/3665/16-а та від 24.10.2018 у справі № 760/6097/16-а.

При цьому, норми ПК України, зокрема, ст. 35, не містить положень щодо сплати податків на конкретні рахунки та за конкретними кодами, за якими перераховуються окремі податки.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ч. 1 ст.43 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Разом із тим, нормами Бюджетного кодексу України, а саме, ч. 1 ст. 43 та ч. 5 ст. 45, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений п. 57.1 ст. 57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків не вчинив дій, спрямованих на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. Відповідно, оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, - помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а відтак і для застосування на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України штрафних (фінансових) санкцій.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 16.06.2015 у справі № 21-377а15, а також висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.05.2018 у справі № 815/2405/16.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за встановлених судом обставин справи щодо сплати платником податку узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законодавством строк, проте з помилковим зазначенням коду бюджетної класифікації, такий платник податку не вважається таким, який пропустив строк сплати податку, у зв`язку з чим анулювання позивачу свідоцтва платника єдиного податку та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення є безпідставним.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішення від 13.01.2011 у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia) та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області () від 02.12.2020 № 5395/0422.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області () № 77/10-36-57-05/ про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.