Справа № 640/30382/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Сорочко Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - відповідач, АРМА) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №341/9-03-06 «Про звільнення ОСОБА_1 » від 24.09.2021;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з 28.09.2021;

- стягнути за Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28.09.2021 по дату ухвалення рішення суду;

- стягнути з Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь позивача усі понесені ним в ході розгляду справи судові витрати.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №341/9-03-06 «Про звільнення ОСОБА_1 » від 24.09.2021.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з 27.09.2021.

Стягнуто з Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23.11.2021 по 14.02.2021, що становить 319 403 (триста дев`ятнадцять тисяч чотириста три) грн. 59 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з 27.09.2021 та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Також, позивач звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в якій зазначив що рішення суду є законним та обґрунтованим, однак судом було допущено помилку в обрахунку середнього заробітку за час перебування у вимушеному прогулі. Відтак, на переконання позивача, рішення суду в частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги представника АРМА ґрунтуються на тому, що звільнення позивача було правомірним.

При цьому, суд, на переконання вказаного апелянта, неправомірно поширює на вказані правовідносини ч.2 ст.38 КЗпП України.

Крім того, відповідач вказує про те, що жодної заяви ОСОБА_1 від 13.09.2021 до АРМА не надходило.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, в той час як апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 10.09.2021 ОСОБА_1 подано заяву т.в.о. Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ОСОБА_2 про звільнення його із займаної посади відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу» за власними бажанням 27.09.2021.

24.09.2021 ОСОБА_1 подано заяву т.в.о. Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ОСОБА_2 про відкликання заяви про звільнення від 13.09.2021, повідомлено про те, що продовжує працювати на свій посаді та не вимагає припинення трудових відносин, заперечує проти свого звільнення.

У той же час, відповідно до частини 1 статті 86 та статті 89 Закону України «Про державну службу» та статті 38 Кодексу законів про працю України т.в.о. Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів видано наказ від 24.09.2021 №341/9-03-ос «Про звільнення ОСОБА_1 », яким наказано звільнити ОСОБА_1 , заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, 27 вересня 2021 за власним бажанням.

Вважаючи своє звільнення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині виходив з того, що якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Крім того, обставини подання позивачем заяви від 24.09.2021 про відкликання заяви про звільнення з 27.09.2021 є безперечним фактом волевиявлення особи щодо небажання припинення трудових відносин за раніше поданою заявою та має і мала бути врахована АРМА при прийнятті спірного рішення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі -Закон № 889-VIII) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно зі статтею третьою Закону № 889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За змістом статті 5 Закону N 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною першою статті 30 Закону України "Про державну службу" передбачені підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про державну службу», державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Отже, за працівником, який попередив власника або уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням, упродовж двохтижневого строку зберігається право на залишення на роботі, за виключенням випадку, коли на його місце запрошено іншу особу, якій відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

При цьому, основними умовами припинення державної служби за ч.1 ст.86 Закону України «Про державну службу» є наявність заяви працівника на звільнення саме із зазначенням бажаної дати звільнення, що є істотною умовою для припинення державної служби за власним бажанням. Визначення дати звільнення є обов`язковою умовою досягнення взаємної домовленості з суб`єктом призначення, оскільки при наявності лише заяви про звільнення за власним бажанням та у випадку недосягнення взаємної домовленості щодо дати звільнення, державний службовець підлягає звільненню на підставі ч.1 ст.86 Закону України «Про державну службу», так як ч.2 вказаної статті передбачає умови звільнення державного службовця до закінчення двотижневого строку встановленого ч.1 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Визначення дати звільнення є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених ч.1 ст.86 Закону України «Про державну службу».

Водночас, законодавством, що регулює спірні правовідносини, чітко передбачено право працівника на відкликання заяви про звільнення до закінчення двотижневого строку шляхом подання такої заяви власникові або уповноваженому ним органу. Звільнення працівника раніше спливу двотижневого строку є протиправним, крім випадків, коли працівником вказується у заяві бажана дата звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви позивача від 10.09.2021, позивач просить звільнити його з роботи за власним бажанням 27.09.2021 року.

Наказом відповідача від 24.09.2021 № 341/9-03-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » враховуючи таке волевиявлення та ініціативу ОСОБА_1 , було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи 27.09.2021 за власним бажанням.

Таким чином, з обставин цієї справи слідує, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу стала особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити його із займаної посади за власним бажанням з конкретної дати.

При цьому, 24.09.2021 позивачем було подано заяву, зі змісту якої вбачається, що останній відкликає свою заяву про звільнення від 13.09.2021 та заперечує проти свого звільнення.

Вказану заяву було направлено на електронну адресу відповідача 24.09.2021 о 14:04 год. Окрім того, її було особисто передано до відділу діловодства, звернення громадян та доступу до публічної інформації Управління діловодства, ресурсного забезпечення та організації закупівель центрального апарату АРМА, що не заперечується сторонами.

Разом з тим, заяви ОСОБА_1 від 13.09.2021 про звільнення в матеріалах справи не міститься, та зі слів останнього такої не подавалось.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що спірний наказ про звільнення позивача із займаної посади за власним бажанням було винесено на підставі його заяви від 10.09.2021, на якій, як вбачається з матеріалів справи, проставлена відповідна резолюція, що відповідає встановленому порядку визначеному в Інструкції з діловодства, затвердженою наказом АРМА від 09.04.2019 №188.

Водночас, на заяві позивача про відкликання заяви про звільнення не проставлено жодної резолюції, що свідчить про відсутність підстав для уповноваженого відділу приймати будь які рішення з приводу вказаної заяви.

Крім того, така заява була подана позивачем в день його звільнення, фактично після того як відповідачем було реалізовано право позивача на звільнення відповідно до заяви від 10.09.2021, що не можна розцінювати як завчасне звернення до відповідача із заявою про відкликання такої заяви.

Колегія суддів зауважує, що позивач не був позбавлений можливості після написання заяви про звільнення до спливу двохтижневого строку звернутись до відповідача із заявою про відкликання попередньої заяви.

Водночас, в суді апеляційної інстанції позивач стверджував, що вказане питання щодо відкликання заяви про звільнення та продовження його перебування на займаній посаді узгоджувалось із керівником АРМА, останній був завчасно повідомлений та знав про бажання позивача працювати далі на займаній посаді, колегія суддів оцінює критично, з огляду на відсутність будь яких доказів на підтвердження вказаного.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем, як суб`єктом призначення не вчинено жодних дій щодо перевірки обставин відкликання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, що мало своїм наслідком, за висновком суду, передчасне його звільнення із 27.09.2021 за власним бажанням, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на те, що вказаний обов`язок суб`єкта призначення не передбачений жодним нормативно-правовим актом, та останній не має права втручатися в особисте волевиявлення особи в бажанні звільнитися із займаної посади чи відкликати таку заяву.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог в частині поновлення позивача на посаді заступника Голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідної від позовної вимоги про поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 25.07.2022 року.