Справа № 460/21832/22
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді Комшелюк Т.О., після одержання позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправним рішення начальника відділення поліції № 2 Дубенського ВП ГУНП у Рівненській області щодо відмови повернути позивачу, як законному власнику транспортний засіб марки Peugeot Ekspert, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію, викладене у письмовій відповілді від 28.04.2022 за вих. № 1665/201/01-2022; 2) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області повернути ОСОБА_1 безоплатно транспортний засіб марки Peugeot Ekspert, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію. Позов обґрунтований тим, що у власності позивача знаходився транспортний засіб марки Peugeot Ekspert, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 14.04.2022 близько 19год поблизу с. Полуничне, Дубенського р-ну, Рівненської обл., працівники поліції відділення поліції № 2 Дубенського ВП ГУНП в Рівненській обл., вилучили у співмешканця позивача ОСОБА_2 вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, а також склали на останнього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 22.04.2022 позивач звернувся до відділення поліції із заявою про повернення автомобіля, на що отримала відповідь про те, що наведений вище транспортний засіб не затримувався, акт огляду та тимчасового затримання не складався. Вказаний автомобіль вилучений на підставі наказу начальника Рівненської обласної військової адміністрації № 6 від 02.03.2022 «Про забезпечення виконання заходів правового режиму воєнного стану». В подальшому позивач неодноразово звертався до поліції із заявами про повернення автомобіля, однак бажаного результату досягнуто не було, автомобіль позивачу, як власнику транспортного засобу не повернуто. Отже, як стверджує позивач, відбулося обмеження його права власності рішенням суб`єкта владних повноважень. Просить позов задовольнити повністю.
Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правилами частини першої статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За унормуванням пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
В свою чергу, Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Таким чином, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач стверджує, що у його власності знаходився транспортний засіб марки Peugeot Ekspert, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 14.04.2022 близько 19год поблизу с. Полуничне, Дубенського р-ну, Рівненської обл., працівники поліції відділення поліції № 2 Дубенського ВП ГУНП в Рівненській обл., вилучили у співмешканця позивача ОСОБА_2 вказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, а також склали на останнього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 22.04.2022 позивач звернувся до відділення поліції із заявою про повернення автомобіля, на що отримала відповідь про те, що наведений вище транспортний засіб не затримувався, акт огляду та тимчасового затримання не складався. Вказаний автомобіль вилучений на підставі наказу начальника Рівненської обласної військової адміністрації № 6 від 02.03.2022 «Про забезпечення виконання заходів правового режиму воєнного стану». В подальшому позивач неодноразово звертався до поліції із заявами про повернення автомобіля, однак автомобіль позивачу, як власнику не повернуто. Отже, як стверджує позивач, відбулося обмеження його права власності рішенням суб`єкта владних повноважень.
Із викладеного слідує, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме спором щодо обмеження в користуванні правом власності рухомим майном.
Суд зауважує, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Тобто, у даному випадку, між сторонами виник спір про цивільне право і даний спір у цій справі не є публічно-правовим. Такий спір має приватноправовий характер та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Положенням п. 1 ч. 1 статті 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Підсумовуючи вище викладене, суд констатує, що даний спір не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 170, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Роз`яснити ОСОБА_1 , що дана справа належить до розгляду в порядку цивільного судочинства.
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 25 липня 2022 року

Суддя Т.О. Комшелюк