Справа № 460/13992/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2022 року м. Рівне №460/13992/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець. З 01.07.2014 здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, була платником єдиного податку ІІ групи, вид економічної діяльності за КВЕД: 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. 20.07.2020 припинила підприємницьку діяльність у зв`язку з чим, у період з 29.04.202 по 07.05.2021 ГУ ДПС у Рівненській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка. За результатами проведення перевірки податковим органом складено акт перевірки від 17.05.2021 №3116/17-00-07-08/, на підставі якого ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.06.2021: №5438/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1020 грн, №5440/17000708 про застосування адміністративного штрафу в розмірі 1020 грн, №5441/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 680 грн, №5442/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 598075,14 грн, №5446/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в сумі 49839,60 грн, №5453/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 133795,00 грн, №5454/17000708 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 7409,50 грн, №5455/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 8840,00 грн, №5450/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 588255,00 грн, №5467/17000708 про застосування штрафних санкцій за відсутність реєстрації податкових накладних в сумі 229709,50 грн, рішення №5450/17000708 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в сумі 170 грн, рішення №5452/17000708 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 72127,44 грн, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №5451/17000708 на суму 340868,72 грн. Оскаржувані рішення прийняті на підставі висновків податкового органу про здійснення господарської діяльності та отримання доходів від провадження діяльності, не зазначених у реєстрі платника єдиного податку. За позицією контролюючого органу діяльність позивача відповідає видам економічної діяльності як 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами та 47.9 роздрібна торгівля поза магазинами. Позивач вказує, що не порушувала норм податкового законодавства, а її господарська діяльність відповідає зареєстрованим видам діяльності згідно реєстру платників єдиного податку. З наведених підстав просить визнати протиправними та скасувати вищевказані рішення податкового органу.

Ухвалою суду від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.11.2021.

03.11.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позов вказує, що за наслідками проведеної перевірки встановлено порушення: заниження суму єдиного податку за 2017 рік на 107036,00 грн; податкові декларації про майновий стан і доходи до контролюючого органу не подані за 2018р., за 2019р., за 2020р. (ліквідаційна) по граничному строку подання; заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 493691,45 грн за 2018-2020р.; заниження суми військового збору на 41141,00 грн за 2018-2020р.; заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 170604 грн; не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на податкові зобов`язання на загальну суму 470604 грн; звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік поданий до контролюючого органу не за встановленою формою та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік (ліквідаційний) подано з порушенням граничного терміну; несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок за 4 кв. 2017, 1-4 кв. 2018р., 1-3 кв.2019; заниження суми єдиного внеску у розмірі 340868,72 грн; не подано податкових розрахунків форми 1-ДФ за 1-4 кв.2019 за ознакою «157»; не забезпечено ведення обліку доходів, витрат та не забезпечено зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання; проведення розрахункових операцій без застосування РРО у розмірі 74000,00 грн у 2019 та 95,00 грн у 2020. Документальною перевіркою встановлено, що зареєстрованим видом економічної діяльності позивача є 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Платником здійснювалась торгівля наступними асортиментом товарів: система відведення димових газів, димохід, пальник (шнек+автоматика), гідравлічний розподілювач ГСФ 125, помпа циркулярна UPS, помпа ІМР, екопальник 50 кВт та інше. Відповідач вказав, що в ході проведення перевірки було встановлено, що товар купувався під замовлення покупця. Постачання товару здійснювалося безпосередньо постачальником та замовником, позивач постачання не здійснювала. Ніяких складів та приміщень не використовувала. На думку контролюючого органу відповідно до класифікації видів економічної діяльності, така господарська діяльність, яка не передбачає об`єкту торгівлі, відноситься до коду КВЕД: 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами та 47.9 роздрібна торгівля поза магазинами. Отже, проведеною перевіркою встановлено, що позивач здійснювала господарські операції та отримувала дохід від діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку. З наведених вище підстав, вважає, що оскаржувані рішення прийняті контролюючим органом у спосіб та на підставі закону, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

12.11.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, зміст якої відповідає змісту позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.11.2021 відкладено підготовче засідання до 01.12.2021.

Протокольною ухвалою від 01.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.12.2021.

Протокольною ухвалою від 20.12.2021 розгляд справи відкладено до 24.01.2022.

У судовому засіданні 24.01.2022 судом оголошено перерву до 07.02.2022.

Ухвалою суду від 07.02.2022 суд перейшов до розгляду справи №460/13992/22 в порядку письмового провадження.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 у період з 11.06.2014 по 20.07.2020 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебувала на спрощеній системі оподаткування, платник єдиного податку ІІ групи, вид економічної діяльності (КВЕД) 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

20.07.2020 позивачем було припинено підприємницьку діяльність, державним реєстратором внесено запис про припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2032843.

У період з 29.04.2021 по 07.05.2021 на підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області №817-п від 28.04.2021, направлення на перевірку №1126/7-00-07-08 від 29.04.2021, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірки позивача.

Результати перевірки оформлені актом перевірки №3116/17-00-07-08/ НОМЕР_1 від 17.05.2021 (а.с. 27-45 т. 1) (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, а саме занижено суми єдиного податку за 2017 рік на 107036,00 грн;

пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5 п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу України, а саме податкові декларації про майновий стан і доходи до контролюючого органу не подані: за 2018р. по граничному строку подання 09.02.2019р., за 2019р. по граничному строку подання 10.02.2020р. та за 2020р. (ліквідаційна) по граничному строку подання до 21.08.2020р. не подані;

п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 п.177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 493691,45 грн, в тому числі за 2018р. - 224680,5 грн., за 2019р. - 192854,3 грн, за 2020р. - 76156,65 грн;

підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме заниження суми військового збору на 41 141,00 грн, в тому числі: за 2018р. - 18723,4 грн; за 2019р. 16071,2 грн; за 2020р. 6346,4 грн;

п.181.1 ст. 181, п.183.4 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.194.1.1 п.194.1 ст. 194 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 170604 грн;

п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме: не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на податкові зобов`язання на загальну суму 470604 грн;

пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п 203.1 ст.203 Податкового кодексу України, а саме неподання податкових декларації з ПДВ за червень 2018р.-липень 2020р.;

ч.1 п.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.3.2 р.3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме платником податку фізичною особою ОСОБА_1 звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік поданий до контролюючого органу не за встановленою формою та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік (ліквідаційний) подано з порушенням терміну, а саме звіт подано 12.03.2021, граничний термін подання 30.07.2020;

п.8 ст. 9, п.2 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме платником податків несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок за 4 кв. 2017р., 1-4 кв. 2018р., 1-3 кв. 2019р.;

п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за результатами перевірки встановлено заниження суми єдиного внеску у розмірі 340868,72 грн, у тому числі за 2018р. 137602,08 грн, 2019 р. 154 234,08 грн, 2020 р. 49 032,56 грн;

п.51.1 ст.51, пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу ІУ Податкового кодексу України, п. 1.1, 1.2 розділу І, розділу ІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, а саме: не подано податкових розрахунків форми 1-ДФ за 1-4 кв. 2019р. з відображенням виплати доходу ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за ознакою «157»;

пп.16.1.2 п.161.1 ст.16, п.44.1, 44.3 ст.44, п.176.1 ст.176, п.77.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме платником не забезпечено ведення обліку доходів, витрат та не забезпечено зберігання первинних документів протягом установлених строків їх зберігання; п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме проведення розрахункових операцій без застосування РРО у розмірі 74000,00 грн у 2019 р. та 95,00 грн у 2020 р.

Суд встановив, що 23.06.2021 на підставі акту перевірки ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

№5438/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи фізичних осіб в сумі 1020 грн;

№5440/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції в розмірі 1020 грн;

№5441/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на доходи фізичних осіб в сумі 680 грн;

№5442/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб в сумі 598075,14 грн;

№5446/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: військовий збір в сумі 49839,60 грн;

№5453/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: єдиний податок з фізичних осіб в сумі 133795,00 грн;

№5454/17000708 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 7409,50 грн;

№5455/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість в сумі 8840,00 грн;

№5450/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 588255,00 грн;

№5467/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість в сумі 229709,50 грн, а також

рішення №5450/17000708 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в сумі 170 грн;

рішення №5452/17000708 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 72127,44 грн;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №5451/17000708 про сплату єдиного внеску на суму 340868,72 грн (а.с.8-26 т. 1)

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішення, рішеннями про застосування штрафних (фінансових) санкцій та вимогою про сплату боргу, ОСОБА_1 оскаржила їх до Державної податкової служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 02.09.2021 №7635/13/99-00-06-02-01-09 скаргу позивача щодо оскарження рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій по єдиному соціальному внеску та вимоги про сплату боргу залишено без задоволення (а.с.48-49 т.1).

Рішенням про результати розгляду скарги від 11.10.2021 №8893/13/99-00-06-01-04-09 скаргу позивача в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 23.06.2021 №5467/17000708 задоволено та скасовано означене податкове повідомлення-рішення; інші податкові повідомлення-рішення №5438/17000708, №5440/17000708, №5441/17000708, №5442/17000708, №5446/17000708, №5453/17000708, №5454/17000708, №5455/17000708, №5450/17000708 залишено без змін, а скаргу в цій частині без задоволення (а.с.53-59 т. 2).

Не погодившись із наведеними вище податковими повідомленнями-рішення, рішеннями про застосування штрафних (фінансових) санкцій та вимогою про сплату боргу, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2017-2020 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до підпункту 298.1.1.пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами підпункту 5 пункту 298.3. цієї статті, у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами пунктів 293.1, 293.2, 293.3 статті 293 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

В силу вимог підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

А в силу вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» прийнятий наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №457 від 11.10.2010 та набрав чинності з 01.01.2012.

КВЕД вміщує секцію G «Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів», до якої входять, зокрема, і розділ 46 «Оптова торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами», і розділ 47 «Роздрібна торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами».

Методологічні основи та пояснення до позицій Класифікації видів економічної діяльності, затверджені наказом Державної служби статистики України №396 від 23.12.2011.

Згідно з такими поясненнями, секція G включає оптову та роздрібну торгівлю (тобто продаж без перероблення) будь-якими видами товарів і надання допоміжних послуг, пов`язаних із торгівлею товарами. Оптова та роздрібна торгівля є кінцевим етапом у реалізації (розподіленні, дистрибуції) товарів. Відмінність між розділами 46 (оптова торгівля) та 47 (роздрібна торгівля) базується на типі споживача, що переважає. Оптова торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів роздрібним торговцям, підприємствам й організаціям або іншим оптовикам, діяльність агентів чи посередників з купівлі товарів від імені подібних осіб або продажу товарів подібним особам і компаніям. Основними типами підприємств у сфері оптової торгівлі є оптові торговельні підприємства, тобто оптовики, які отримують право власності на товари, які вони продають, а саме: оптові торговці або біржовики, промислові дистриб`ютори (підприємства оптової торгівлі, що спеціалізуються на продажу промислових товарів), експортери, імпортери, закупівельні організації, філії та офіси з продажу (крім магазинів роздрібної торгівлі), які утримуються підприємствами добувної промисловості (окремо від заводів і шахт) для збуту власної продукції і функції яких не обмежені прийманням замовлень, що виконуються шляхом прямого відвантаження товарів із заводів або шахт. Роздрібна торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню в магазинах, торгових центрах, наметах, кіосках, компаніями поштового замовлення, вуличними торговцями, споживчими кооперативами, компаніями, що спеціалізуються на організації аукціонів тощо. Більшість підприємств роздрібної торгівлі отримують право власності на товари, які вони продають, однак деякі з них виступають як агенти та від імені замовника здійснюють продаж товарів на умовах консигнації або комісії.

Згідно з такими поясненнями, розділ 47 КВЕД включає роздрібну торгівлю, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами, а саме, перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню, який здійснюють магазини, торгові центри, кіоски, намети, компанії поштового замовлення (у т. ч. у мережі Інтернет), рознощики і вуличні торговці, споживчі кооперативи тощо.

Згідно з Методичними поясненнями, роздрібну торгівлю класифікують насамперед за типом місця торгівлі (роздрібну торгівлю в магазинах - у групах 47.1-47.7; роздрібну торгівлю поза магазинами - у групах 47.8-47.9). Роздрібна торгівля в магазинах включає роздрібну торгівлю уживаними товарами (клас 47.79). Роздрібна торгівля в магазинах у подальшому розподіляється на спеціалізовану (групи 47.2-47.7) та неспеціалізовану роздрібну торгівлю (група 47.1). Спеціалізовану роздрібну торгівлю новими товарами класифікують за асортиментом товару, який підлягає продажу. Торгівля поза магазинами деталізована за формами торгівлі, такими як роздрібна торгівля з лотків і на ринках (група 47.8) та інші форми роздрібної торгівлі, що їх здійснюють поза магазинами, зокрема, за поштовим замовленням або через мережу Інтернет, шляхом доставки "від порога до порога", за допомогою торгових автоматів тощо (група 47.9).

При цьому, вказано, що товари, які описані у цьому розділі, обмежуються товарами, зазвичай іменованими як споживчі товари (за визначенням, наведеним у наказах Держкомстату №519 від 14.11.2006, № 480 від 29.12.2007, споживчі товари (послуги) - це товари (послуги), що використовуються населенням для особистого або загальносімейного споживання), або товари роздрібної торгівлі. Отже, товари, що зазвичай не класифікують як товари роздрібної торгівлі (зерно, руди, промислове устатковання тощо), не включені до цього розділу. Разом з тим, вказано, що цей розділ також включає торгівлю персональними комп`ютерами, канцелярськими товарами, фарбою або деревиною, незважаючи на те, що ці товари призначені не тільки для особистого споживання домашніми господарствами.

Останнє уточнення кореспондується з поясненнями до класу 47.52 «Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах», в силу якого цей клас включає: роздрібну торгівлю залізними виробами, роздрібну торгівлю фарбами, лаками й емаллю, роздрібну торгівлю листовим склом, роздрібну торгівлю іншими будівельними матеріалами, такими як цегла, деревина, сантехнічне устатковання, роздрібну торгівлю матеріалами й устаткованням для самостійного виконання будівельних або ремонтних робіт у домашніх умовах.

Як встановлено судом, в охоплений перевіркою період ОСОБА_1 мала статус фізичної особи - підприємця і перебувала на спрощеній системі оподаткування, а саме як платник єдиного податку 2 групи (20%) за такими видами діяльності: КВЕД 47.19 (основний) інші види роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах.

Згідно з поясненнями до КВЕД 47.19 «Інші види роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах», цей клас включає роздрібну торгівлю широким асортиментом товарів без переваги продуктів харчування, напоїв або тютюнових виробів; діяльність універсальних магазинів, які здійснюють торгівлю довільним асортиментом товарів, у т.ч. одягом, меблями, побутовими приладами, залізними виробами, косметичними засобами, ювелірними виробами, іграшками, спортивними товарами тощо.

Для роздрібної торгівлі характерним є обслуговування численного контингенту покупців, які у свою чергу, характеризуються різноманітними потребами, інтересами, запитами.

До стаціонарної торговельної мережі відносяться торговельні об`єкти, що розміщені в спеціально обладнаних і призначених для ведення торгівлі будівлях. Такими підприємствами можуть бути магазини, магазини-склади, спеціально організовані ринки.

Основним видом роздрібної мережі є магазин.

Магазин це підприємство роздрібної торгівлі, яке реалізує товари і надає послуги безпосередньо споживачам. На відміну від дрібно роздрібної мережі для магазину характерна наявність торгового залу, підсобних і допоміжних приміщень для здійснення торгово-технологічних операцій.

Магазин це узагальнене поняття. Воно поширюється на більшість типів роздрібних підприємств торгові центри, універмаги, універсами, спеціалізовані підприємства, дрібнооптові підприємства.

Відповідно до наказу Державного комітету статистики України «Про затвердження Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства» 24.10.2005 N 327, (Інструкція, розд.3) за спеціалізацією магазини поділяють на:

- спеціалізований - різновид магазину, у якому здійснюється торгівля широким асортиментом товарів однієї або декількох (не більше чотирьох) товарних груп. Можуть продаватись товари інших товарних груп, але кожна з них не повинна перевищувати 5% обсягу роздрібного товарообороту магазину. Вид спеціалізації визначається за найбільшою за обсягом продажу товарною групою;

- неспеціалізований (універсальний) - різновид магазину, асортимент якого включає широку (5 і більше) номенклатуру товарних груп.

Неспеціалізовані магазини реалізують товари різних груп, не пов`язаних між собою спільністю попиту. На відміну від універсальних магазинів вони пропонують обмежений асортимент товарів і мають невеликі торгові площі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач здійснювала підприємницьку діяльність в основному з торгівлі сантехнічними виробами. Розрахунки за придбаний та проданий товар здійснювались в безготівковій формі, товар відправлявся безпосередньо постачальником чи замовником покупцю, постачання товару позивач не здійснювала, так як не мала власного автотранспорту.

Встановлені обставини свідчать на користь висновку, що позивач здійснювала торгівлю товарами з чужого складу, без наявності власного об`єкту торгівлі, тобто магазину.

Позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував наявність у позивача на праві власності, оренди тощо магазину чи іншого об`єкту торгівлі, з якого позивач здійснювала підприємницьку діяльність.

Наданий позивачем договір позички нежитлового приміщення від 05.01.2017 на користування частини нежитлової будівлі, площею 70 кв.м. за адресою: м. Рівне, вул. Б. Тена, 17, суд оцінює критично, так як в даному договорі відсутня будь-яка інформація про те, що за вказаною адресою розташоване приміщення магазину. Разом з тим, суд враховує, що за наданою відповідачем інформацією, за вказаною адресою розміщений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Інших доказів, які б підтверджували, що вказане приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належить до нежитлової нерухомості і в ньому розміщений магазин, як то документи про право власності, вивіска магазину тощо позивачем не надано.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач здійснювала роздрібну торгівлю сантехнічними виробами з чужого складу без наявності власного об`єкту торгівлі, а саме неспеціалізованого магазину.

Як правильно вказав відповідач в акті перевірки, зазначена вище господарська діяльність позивача, яка не передбачає використання об`єкту торгівлі, відноситься до таких видів КВЕД: 46.13 «Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами»; 47.9 «Роздрібна торгівля поза магазинами».

Згідно з Методичними поясненнями до класу 46.1 «Оптова торгівля за винагороду чи на основі контракту», ця група включає: діяльність комісіонерів, товарних брокерів та будь-яких інших посередників у оптовій торгівлі, які здійснюють торгівлю товарами від імені або за рахунок інших осіб або компаній; діяльність, пов`язану зі зведенням продавців і покупців, здійснення комерційних операцій від імені замовника, у т.ч. через мережу Інтернет. Ця група також включає: діяльність оптових аукціонних торгівельних компаній, у т.ч. оптових Інтернет-аукціонів.

Згідно з Методичними поясненнями до класу 47.9 «Роздрібна торгівля поза магазинами», ця група включає роздрібну торгівлю за допомогою компаній поштового замовлення, мережі Інтернет, рознощиків, торгівлю з використанням торговельних автоматів тощо.

В той же час, вказана група включає в себе КВЕД 47.91 «Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет». Цей клас включає роздрібну торгівлю за допомогою компаній поштового замовлення або мережі Інтернет, тобто діяльність із роздрібної торгівлі, де покупець здійснює свій вибір, засновуючись на рекламних оголошеннях, каталогах, інформації веб-сайтів чи будь-якій іншій рекламній продукції, та здійснює замовлення поштою, телефоном або через мережу Інтернет (зазвичай за допомогою спеціальних засобів, розміщених на веб-сайті). Товар, який купується, може бути або безпосередньо завантажений з Інтернет-сайту, або доставлений покупцеві. Цей клас включає: роздрібну торгівлю будь-якими товарами за допомогою компаній поштового замовлення; роздрібну торгівлю будь-якими товарами в мережі Інтернет. Цей клас також включає: пряму торгівлю за допомогою телебачення, радіо та за телефоном; діяльність з роздрібної торгівлі Інтернет-аукціонів.

Згідно КВЕД 47.99 «Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами», цей клас включає інші види роздрібної торгівлі будь-якими товарами, не віднесеної до попередніх класів: пряму торгівлю або торгівлю за допомогою рознощиків (комівояжерів) шляхом обходу клієнтів; торгівлю з використанням торговельних автоматів тощо; пряму торгівлю паливом (пічним паливом, дровами тощо), що його доставляють безпосередньо споживачеві; діяльність поза магазинних аукціонів з роздрібної торгівлі (крім подібної діяльності в мережі Інтернет); діяльність комісіонерів з роздрібної торгівлі поза магазинами.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач здійснювала господарську діяльність, яка відповідає видам економічної діяльності КВЕД 46.13 «Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами» та 47.9 «Роздрібна торгівля поза магазинами», що не відповідає видам діяльності, зазначеним у реєстрі платників єдиного податку, чим порушила вимоги ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового кодексу України.

Таким чином, в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що ФОП ОСОБА_1 в 2017-2020 роках здійснювала господарські операції за такими видами діяльності, які не зазначені у реєстрі платників єдиного податку.

Як вже зазначалося вище, за вимогами підпункту 2 підпункту п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

Отриманий у 2017 році від здійснення господарської операцій з торгівлі сантехнічними виробами дохід в сумі 713573,13 грн, не відображений ФОП ОСОБА_1 в рядку 09 декларації платника єдиного податку за 2017 рік, та не оподаткований за ставкою 15% і, відповідно, не сплачений до бюджету.

За наведеного, податковий орган цілком законно і обґрунтовано донарахував позивачу за результатами перевірки єдиний податок в розмірі 107036,00 грн (713 573,13 х 15%) та застосував штрафну санкцію в розмірі 25% донарахованої суми.

А відтак підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №5459/17000708 від 23.06.2021 немає.

Також, за правилами підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Всупереч цьому, ФОП ОСОБА_1 з січня 2018 року не здійснила перехід на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, а відтак не подала до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018-2019 рік, як і ліквідаційну декларацію за 2020 рік. Також ФОП ОСОБА_1 не розпочала з 2018 року вести Книгу обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування.

Вказані обставини сторонами визнаються, як і те, що позивач для відображення отриманих доходів не вела книгу обліку доходів, де загальною сумою вказувала кошти, які надійшли на поточний рахунок платника податку та/або які отримано готівкою.

Враховуючи це та факт відсутності документального підтвердження витрат, а також ту обставину, що в 2018-2020 роках позивач не мала права перебувати на спрощеній системі оподаткування 2 групи, податковий орган дійшов обґрунтованих висновків про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог як статей 49 та 177 Податкового кодексу України і статті 128 Господарського кодексу України, так і підпункту 298.2.3. пункту 298.2 статті 298, пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

А відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 18 % бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 статті 167 Податкового кодексу України), у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Оскільки за результатами проведеної перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 від провадження підприємницької діяльності у 2018 році отримала дохід на рівні 1 248 225,00 грн, у 2019 1 071 412,50 грн, а у 2020 році 423 092,50 грн, і цей дохід не оподаткувала за загальним правилами оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців (в силу того, що протиправно залишилася перебувати на спрощеній системі оподаткування), то податковим органом цілком законно донараховано позивачу за результатами перевірки податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 493 691,45 грн (в тому числі: за 2018 рік 224 680,50 грн (1248225,00-18%), за 2019 рік 192854,30 грн (1071412,5*18%), за 2020 рік 76156,70 грн (423092,50 * 18%) та застосовано штрафну санкцію в розмірі 25% донарахованої суми.

А відтак підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №5442/17000708 від 23.06.2021 немає, як немає і підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №5441/17000708 від 23.06.2021 про нарахування штрафних санкцій за неподання декларацій про майновий стан і доходи за 2018 -2020 роки та №5440/17000708 від 23.06.2021 про нараховування штрафної санкції за неведення Книги обліку доходів і витрат.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню №5446/170007088 від 23.06.2021 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачує фізична особа за результатами річного декларування», суд зазначає наступне.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28.12.2014, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу. Ставка збору встановлена на рівні 1,5 відсотка.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість висновків податкового органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік на 1248225,00 грн, за 2019 рік на 1071412,50 грн та за 2020 рік - на 423092,50 грн, то обґрунтованим є й донарахування ОСОБА_1 військового збору за 2018 рік в сумі 18723,40 грн (1248225,00 х 1,5%), за 2019 рік в сумі 16071,20 грн (1071412,50х1,5%), за 2020 р. - на 6346,39 грн (423092,50 х 1,5%).

Відтак, правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №5446/170007088 від 23.06.2021 немає.

Що стосується єдиного соціального внеску, то згідно з частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 цього Закону, для фізичних осіб - підприємців базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному - кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Таким чином сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, зокрема: 819,06 грн (3723 х 22%) з 01.01.2018 по 31.12.2018; 918,60 грн (4173 х 22% ) - з 01.01.2019 по 31.12.2019; 1039,60 грн (4723 х 22%) - з 01.01.2020 по 31.08.2020.

В той же час, відповідно до пункту 4 частини першої статті Закону, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Таким чином максимальна сума доходу, як база нарахування ЄСВ становила: 55845,00 грн (3723 х 15) з 01.01.2018 по 31.12.2018; 62595,00 грн (4173 х 15) - з 01.01.2019 по 31.12.2019; 70845,00 грн (4723 х 15) - з 01.01.2020 по 31.08.2020.

Також слід врахувати, що в силу положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» №533-IX від 17.03.2020, в періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня, з 1 по 31 травня 2020 року, фізичні особи - підприємці, в т. ч. на спрощеній системі оподаткування, були звільнені від нарахування, обчислення та сплати ЄСВ за себе.

Перевіркою встановлено, а стороною позивача визнано, що в 2018 - 2020 роках ФОП ОСОБА_1 найманих осіб не мала, нараховувала і сплачувала ЄСВ за себе за мінімальною ставкою, вказуючи відповідну мінімальну суму доходу, як базу для нарахування ЄСВ, крім тих періодів, в яких була звільнена від його сплати за Законом №533-IX.

Оскільки перевіркою констатовано заниження чистого оподатковуваного доходу за 2018-2020 роки, тобто бази для нарахування ЄСВ, то податковий орган правомірно здійснив перерахунок і донарахував ЄСВ в розмірі 22% на різницю між фактичним доходом позивача та доходом, зазначеним позивачем у звітах. Вказані розрахунки є коректними і ґрунтуються на даних про дохід, який визначений за результатами перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновками відповідача про заниження позивачем суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 340868,72 грн, в тому числі за 2018 рік на 137602,08 грн, за 2019 рік - на 154 234,08 грн, за 2020 рік - на 49 032,56 грн.

За наведеного, не підлягає скасуванню вимога про сплату боргу (недоїмки) №5451/17000708 від 23.06.2021, за якою недоїмка ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 340868,72 грн.

З цих же підстав не підлягає скасуванню й рішення №5452/17000708 від 23.06.2021, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію по єдиному соціальному внеску в розмірі 72127,44 грн у відповідності до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як і рішення №5450/17000708 від 23.06.2021 про застосування штрафної санкції в сумі 170 грн за несвоєчасне подання ліквідаційного звіту по ЄСВ.

Також, в ході проведення перевірки встановлено порушення вимог п.51.1 ст.51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу України, п.1.1. п.1.2 розд.І, розд. ІІ, розд.ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, а саме: неподання податкових розрахунків форми №1ДФ за 1-4 кв. 2019 року з відображенням виплати доходів ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за ознакою «157».

Жодних доказів на спростування означених висновків контролюючого органу позивачем не надано.

Згідно п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за основним місцем обліку;

в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;

г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу;

ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

За наведеного не підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення №5438/17000708 від 23.06.2021 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1020 грн за неподання податкових розрахунків форми №1ДФ за 1-4 кв. 2019 року з відображенням виплати доходів ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за ознакою «157».

Що стосується податкових повідомлень-рішень від 23.06.2021: №5455/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість в сумі 8840,00 грн та №5450/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 588 255,00 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Згідно з пунктом 183.4 цієї ж статті, у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з ПДВ в особи, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник ПДВ виникає, починаючи з дати такої реєстрації. В той же час, якщо така особа не подала/несвоєчасно подала реєстраційну заяву до контролюючого органу, обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з ПДВ виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто загального обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 1 млн. гривень за останні 12 календарних місяців. Якщо останній день строку подання заяви припадає на вихідний, святковий або неробочий день, останнім днем строку вважається наступний за вихідним, святковим або неробочим робочий день (п.183.6).

Особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, але не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (п.183.10).

При цьому, згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми ПДВ платника податків, передбачених Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Згідно з підпунктами «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до статті 186 розділу V Кодексу розташоване на митній території України.

Відповідно до пп.«а» пп. 195.1.1 п. 195.1 ст.195 Податкового кодексу України операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно з п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 49.18 статті 49 та статті 203 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених Податковим кодексом України, подаються за базовий звітний період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця.

Згідно зі статтею 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом з ПДВ є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених Кодексом, календарний квартал. Пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації з ПДВ, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 статті 203 Кодексу для подання податкової декларації.

Відповідач в акті перевірки стверджує про те, що так як сукупний дохід позивача за період діяльності з квітня 2017 р. по квітень 2018 р. перевищив 1000000 грн, то відповідно до п.181.1 ст .181 Податкового кодексу України у позивача виник обов`язок зареєструватись платником податку на додану вартість з 11.05.2018.

Разом з тим, матеріалами справи стверджено, що позивач у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 перебувала на спрощеній системі оподаткування, була платником єдиного податку ІІ групи. Обов`язок перейти на сплату інших податків та зборів (загальну систему оподаткування) у позивача виник з 01.01.2018.

Як суд зазначив вище, відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, «крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи».

Таким чином, дохід позивача, отриманий нею за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 не може братись для обрахунку загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, так як ОСОБА_1 у вказаний період була платником єдиного податку ІІ групи. Відповідно, обов`язок щодо реєстрації платником податку на додану вартість у ОСОБА_1 виник, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом останніх 12 календарних місяців, тобто з 01.01.2018 по 31.12.2018, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Отже, суд дійшов до висновку, що контролюючим органом невірно визначено дату з якої позивач мав обов`язок зареєструватись платником податку на додану вартість.

Разом з тим суд враховує, що Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку врегульований статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до положень пункту 299.2 статті 299 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, шляхом подання заяви до контролюючого органу: у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Згідно з пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Системний аналіз вищенаведених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених законом випадках.

Таким чином, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 19 червня 2020 року у справі №2040/6313/18, від 21 січня 2021 у справі №808/402/17.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач з 01.07.2014 обрала 2 групу платника єдиного податку, була взята на облік як фізична особа-підприємець 01.07.2014 та знята з обліку 20.07.2020. Інформацією з Реєстру платників єдиного податку станом на дату ухвалення рішення, що міститься за посиланням https://cabinet.tax.gov.ua/registers/edpod підтверджується, що ОСОБА_1 до дня виключення її з реєстру (20.07.2020) обліковувалася як платник єдиного податку 2 групи за ставкою 20.

Всупереч наведеним вище нормам Податкового кодексу України, під час розгляду справи по суті відповідачем не було надано відповідного рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку 2 групи ФОП ОСОБА_1 з підстав здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку.

Аналіз матеріалів справи та встановлених судом обставин справи та застосованих до спірних правовідносин норм матеріального права дає підстави вважати, що оскільки під час розгляду справи не було встановлено факту анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , то відсутні підстави для виникнення у позивача в охоплений перевіркою період обов`язку нараховувати та сплачувати податок на додану вартість у відповідності до норм Податкового кодексу України.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 23.06.2021 №5455/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість в сумі 8840,00 грн та №5450/17000708 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 588255,00 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 23.06.2021 №5467/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість в сумі 229709,50 грн, то суд зауважує, що рішенням Державної податкової служби України від 11.10.2021 №8893/13/99-00-06-01-04-09 означене податкове повідомлення-рішення було скасоване повністю.

Згідно з п.п. 60.1.2 п.60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

Таким чином, враховуючи той факт, що податкове повідомлення-рішення від 23.06.2021 №5467/17000708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем: податок на додану вартість в сумі 229709,50 грн є відкликаним, то підстави для його скасування відсутні.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 23.06.2021 №5454/17000708, суд зазначає наступне.

Проведеною перевіркою встановлено отримання готівкових коштів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 у розмірі 74000,00 грн у 2019 році та 95,00 грн у 2020 році та проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, чим встановлено порушення вимог п. 1 ст. З Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг», із змінами та доповненнями, (далі - Закон №265).

Відповідно до інформації, наявної у ГУ ДПС у Рівненській області та поданих декларацій платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за період з 01.01.2017 по 20.07.2020 ФОП ОСОБА_1 перебувала на 2 групі єдиного податку за видом діяльності: 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Заданими перевірки сума чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік склала 1 071 412,5 грн та за 2020 рік склала 423 092,5 гривень.

Фактично платник податків в порушення вимог пп. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 ПК України в період з 01.01.2018 по 20.07.2020 перебувала на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265, розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Пунктом 1 статті 3 Закону №265 визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні РРО зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно з п. 1 ст. 17 Закону №265, у разі, зокрема, непроведення розрахункових операцій через РРО та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Відповідно до вимог пункту 11 розділу II Прикінцевих положень, тимчасово, до 1 січня 2022 року, санкції, визначені пунктом 1 статті 17 цього Закону, застосовуються в таких розмірах:

10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Оскільки підприємці на загальній системі оподаткування при продажу товарів (робіт і послуг) за готівкові кошти зобов`язані використовувати РРО, а ФОП ОСОБА_1 при здійсненні роздрібної торгівлі РРО не використовувала і в контролюючому органі не реєструвала, тому суд вважає правомірним податкове повідомлення-рішення від 23.06.2021 №5454/17000708 про застосування санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО в розмірі 7409,50 грн.

Інші доводи та аргументи, наведені сторонами, судом не оцінюються, позаяк не впливають на правильність зроблених судом висновків, а тому не мають значення для правильного вирішення судового спору по суті.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач частково виконав покладений на нього обов`язок доказування та частково довів правомірність своїх рішень.

На підставі викладеного, з урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення Головного управління ДПС у Рівненській області частково є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суд вважає, що позов слід задовольнити частково шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2021 №5455/17000708 та №5450/17000708. В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2021 №5438/17000708, №5440/17000708, №5441/17000708, №5442/17000708, №5446/17000708, №5453/17000708, №5454/17000708, №5467/17000708, рішення №5450/17000708 та №5452/17000708 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №5451/17000708 слід відмовити.

Згідно з ч. 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином на користь позивача слід присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір в розмірі 3334,32 грн (597095 грн х 11350 грн / 2032509,90 грн).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 23.06.2021 №5455/17000708 та №5450/17000708.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3334,32 грн (три тисячі триста тридцять чотири гривні) 32 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 26 липня 2022 року

Суддя Н.О. Дорошенко