Справа № 520/21920/21
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 р. № 520/21920/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.О. Севастьяненко розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність, Ізюмської міської ради Харківської області, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 06.09.2021 року, неприйняття відповідного рішення щодо відшкодування нанесеної шкоди (упущеної вигоди) ОСОБА_1 нанесеної внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області в зв`язку неусуненням вчинених керівником Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, в особі Ізюмського міського голови ОСОБА_2 , порушень вимог Конституції та Законів України, які полягають в умисному невиконанні судових рішень та недопущенню до цього часу поновлення права ОСОБА_1 , порушеного внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області, на отримання з жовтня 2011 року пенсії належного рівня у відповідності до вимог Закону України Про державну службу, право на отримання якої підтверджено рішенням від 14.06.2018 року Ізюмського міськрайонного суду Харківської області;

- зобов`язати Ізюмську міську раду Харківської області на черговій сесії, в порядку Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 06.09.2021 року про відшкодування шкоди нанесеної внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області та посадових осіб Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, підзвітних та підконтрольних Ізюмській міській раді Харківської області, які полягають у недопущенні виконання судових рішень внаслідок чого унеможливлено поновлення права ОСОБА_1 , порушеного Ізюмською міською радою Харківської області, на отримання з жовтня 2011 року пенсії належного рівня та прийняти за результатами розгляду мого заяви відповідне рішення, яким усунути наслідки порушення Конституції України та Законів України, в тому числі: зобов`язати Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області видати ОСОБА_1 , на виконання рішення від 14.06.2018 року Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по справі №623/2002/16-а довідки про складові заробітної плати з врахуванням рішень Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 року по справі №520/4647/19 та від 22.02.2021 року по справі №520/15551/2020, з обов`язковим включенням до довідок всіх складових виплаченої Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, на виконання постанов Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року по справі №2005/1595/12, від 11.01.2016 року по справі №614/1033/15-а, від 12.10.2016 року по справі №614/640/16-а за період з жовтня 2009 року по вересень 2011 року заробітної плати у сумі 228861,68 грн.

- стягнути з Ізюмської міської ради Харківської області нанесену, внаслідок неправомірної бездіяльності, в зв`язку з невнесенням до довідок виплаченої заробітної плати, в результаті чого недопущено поновлення, порушеного внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області, права ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України Про державну службу, матеріальну шкоду (упущену вигоду) у сумі неотриманої за період з жовтня 2011 року включно по лютий 2019 року частини пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України Про державну службу, у сумі 223307,72 грн. (двісті двадцять три тисячі триста сім грн. 72 коп.) та у сумі компенсації втрати частини доходу в зв`язку з порушення строків виплати неотриманої частини пенсії, яка підлягала до виплати щомісячно починаючи з січня 2015 року, станом на жовтень 2021 року (підлягає уточненню на дату прийняття рішення) у сумі 219459,58 грн. (двісті дев`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять грн. 58 коп.);

- зобов`язати Ізюмську міську раду Харківської області, у встановлений судом термін, подати звіт про виконання прийнятого рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 подав заяву до Ізюмської міської ради від 06.09.2021 року, в якій просив на черговій сесії Ізюмської міської ради Харківської області розглянути питання та прийняти належне рішення про відшкодування, за рахунок коштів місцевого бюджету, нанесених йому Ізюмською міською радою Харківської області збитків, внаслідок недопущення з січня 2015 року до цього часу, Ізюмською міською радою Харківської області та Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради, поновлення його права на отримання пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» з жовтня 2011 року, порушеного внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області, неправомірність яких встановлено постановою від 18.12.2012 року Борівського районного суду Харківської області по справі №2005/1595/12, а право на отримання пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» з жовтня 2011 року підтверджено рішенням від 14.06.2018 року Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по справі №623/2002/16-а, але не поновлено внаслідок не внесення Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області до довідок про складові заробітної плати, в тому числі: №141 та №142 від 10.01.2019 року всієї суми та всіх складових заробітної плати, раніше виплаченої, на виконання постанови від 18.12.2012 року Борівського районного суду Харківської області по справі №2005/1595/12, за період з жовтня 2009 року по вересень 2011 року, факт невнесення якої до вказаних довідок підтверджено рішенням від 22.02.2021 року Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/15551/2020.

Заява ОСОБА_1 була отримана Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради 06.09.2021 року (реєстр. № Ш-1558). В подальшому 08.09.2021 зазначена заява ОСОБА_1 була розглянута на засіданні постійної комісії Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності. Після розгляду вказаної заяви комісією було прийнято рішення: заяву ОСОБА_1 взяти до відома. Повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_1 , постійною комісією Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності, разом з витягом з протоколу засідання постійної комісії № 15 апаратом Ізюмської міської ради було направлено заявнику 13.09.2021 року, вих. № 568.

Таким чином, при розгляді заяви ОСОБА_1 постійною комісією Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності, комісією не приймалося рішення про винесення вказаної заяви на розгляд сесії Ізюмської міської ради, згідно протоколу засідання постійної комісії від 08.09.2021 року була «взята до відома».

Крім того, позивач зазначає про численні рішення судів, винесених на його користь, які на його думку підтверджують правомірність заявлених позовних вимог. Зокрема матеріали справи містять посилання на Постанову Борівського районого суду від 18.12.2012 року по справі №2005/1595/12; Додаткову Постанову Борівського районного суду від 15.07.2015 року; Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 14.04.2017 року; постановою Борівського районного суду від 16.06.2015 року по справі №614/590/16-а; ухвали Борівського районного суду Харківської області від 14.04.2017 року по справі №2005/1595/12; Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.07.2016 року; Додаткову постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15.07.2016 року; Постанову Борівського районного суду від 18.12.2012.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За змістом ст.ст. 140, 141 Конституції України, ст. 2 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні (далі Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Статус голів, депутатів і виконавчих органів ради та їхні повноваження, порядок утворення, реорганізації, ліквідації визначаються законом.

Згідно із ст.ст. 5, 10, 25 Закону №280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 46 Закону №280/97-ВР установлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Перша сесія новообраної сільської, селищної, міської ради скликається відповідною територіальною виборчою комісією не пізніш як через два тижні після реєстрації новообраних депутатів ради в кількості, яка забезпечує повноважність складу ради відповідно до статті 45 цього Закону. Перше пленарне засідання першої сесії відкриває голова зазначеної територіальної виборчої комісії. З моменту визнання повноважень депутатів ради нового скликання та новообраного сільського, селищного, міського голови відповідно до статті 42 цього Закону головує на пленарних засіданнях ради першої сесії новообраний голова.

Наступні сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою; районної у місті, районної, обласної - головою відповідної ради.

Не пізніш як на другій сесії затверджується регламент роботи відповідної ради, а також положення про постійні комісії ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Рішення про скликання сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради, з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. Пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

При цьому відповідно до п. 5, 23 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Отже, рішення про місцевий бюджет є нормативно-правовим актом, повноваження щодо прийняття якого наділена, в тому числі, Херсонська міська рада. Разом з тим, прийняттю такого рішення передує передбачена законом та підзаконними нормативними-правовими актами процедура, на недотриманні якої в даному конкретному випадку наполягають позивачі.

Відповідно до частини шостої статті 75 БК України виконавчі органи сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад (крім виконавчих органів рад, для бюджетів територіальних громад яких у державному бюджеті визначаються міжбюджетні трансферти), районні державні адміністрації в містах Києві та Севастополі подають відповідно районним або міським фінансовим органам пропозиції щодо показників проектів відповідних бюджетів, визначених з урахуванням вимог частин третьої - п`ятої цієї статті. Проект рішення про місцевий бюджет перед його розглядом на сесії Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради схвалюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевою державною адміністрацією чи виконавчим органом відповідної місцевої ради частина перша статті 76 Бюджетного кодексу України).

Так предметом розгляду даної справи, зокрема є розгляд заяви ОСОБА_1 від 06.09.2021 року про відшкодування шкоди нанесеної внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області та посадових осіб Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, підзвітних та підконтрольних Ізюмській міській раді Харківської області, які полягають у недопущенні виконання судових рішень внаслідок чого унеможливлено поновлення права ОСОБА_1 , порушеного Ізюмською міською радою Харківської області, на отримання з жовтня 2011 року пенсії належного рівня та прийняти за результатами розгляду мого заяви відповідне рішення, яким усунути наслідки порушення Конституції України та Законів України.

Стосовно позовної вимоги позивача визнати неправомірною бездіяльності, Ізюмської міської ради Харківської області, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 від 06.09.2021 року, неприйняття відповідного рішення щодо відшкодування нанесеної шкоди (упущеної вигоди) ОСОБА_1 нанесеної внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області в зв`язку неусуненням вчинених керівником Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, в особі Ізюмського міського голови ОСОБА_2 , порушень вимог Конституції та Законів України, які полягають в умисному невиконанні судових рішень та недопущенню до цього часу поновлення права ОСОБА_1 , порушеного внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області, на отримання з жовтня 2011 року пенсії належного рівня у відповідності до вимог Закону України Про державну службу, право на отримання якої підтверджено рішенням від 14.06.2018 року Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься протокол засідання постійної комісії від 08.09.2021 року, згідно якого вказана заява позивача від 06.09.2021 року була «взята до відома».

Тобто фактично відповідь по розгляду заяви відповідачем не надано. Вказану заяву по суті не розглянуто та не надано мотивовану відповідь за результатами розгляду останньої.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Приписами ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Відповідно до ч.7 ст. 246 КАС України, висновок суду про задоволення позову чи відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до приписів Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, з урахуванням встановлення обставини фактичного нерозгляду заяви позивача від 06.09.2021 року суд вважає за необхідне визнати неправомірною бездіяльність, Ізюмської міської ради Харківської області, яка полягає у нерозгляді по суті заяви ОСОБА_1 від 06.09.2021 року про відшкодування шкоди нанесеної внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області та посадових осіб Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, підзвітних та підконтрольних Ізюмській міській раді Харківської області та зобов`язати Ізюмську міську раду Харківської області на черговій сесії, в порядку Закону України Про місцеве самоврядування в Україні розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 06.09.2021 року про відшкодування шкоди нанесеної внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області та посадових осіб Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, підзвітних та підконтрольних Ізюмській міській раді Харківської області з прийняттям відповідного рішення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Ізюмської міської ради Харківської області нанесену, внаслідок неправомірної бездіяльності, в зв`язку з невнесенням до довідок виплаченої заробітної плати, в результаті чого недопущено поновлення, порушеного внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області, права ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України Про державну службу, матеріальну шкоду (упущену вигоду) у сумі неотриманої за період з жовтня 2011 року включно по лютий 2019 року частини пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України Про державну службу, у сумі 223307,72 грн. (двісті двадцять три тисячі триста сім грн. 72 коп.) та у сумі компенсації втрати частини доходу в зв`язку з порушення строків виплати неотриманої частини пенсії, яка підлягала до виплати щомісячно починаючи з січня 2015 року, станом на жовтень 2021 року (підлягає уточненню на дату прийняття рішення) у сумі 219459,58 грн. (двісті дев`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять грн. 58 коп.), суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, та коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, обов`язок доказування спричиненої матеріальної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Таким чином, для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити факт заподіяння шкоди; неправомірність дій (бездіяльності); причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями (бездіяльності); наявність вини. Відсутність хоча б одного з вказаних елементів є підставою для відмови у відшкодування такої шкоди.

Суд вважає, що позивач не обґрунтував наявність безпосереднього причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому шкоди, надати належні докази того, що саме дії відповідача призвели до матеріальних втрат.

Враховуючи те, що позивач не надав належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому матеріальної шкоди, то суд дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Разом з тим, позивач у позовній заяві просить зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність, Ізюмської міської ради Харківської області, яка полягає у нерозгляді по суті заяви ОСОБА_1 від 06.09.2021 року про відшкодування шкоди нанесеної внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області та посадових осіб Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, підзвітних та підконтрольних Ізюмській міській раді Харківської області.

Зобов`язати Ізюмську міську раду Харківської області на черговій сесії, в порядку Закону України Про місцеве самоврядування в Україні розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 06.09.2021 року про відшкодування шкоди нанесеної внаслідок неправомірних дій Ізюмської міської ради Харківської області та посадових осіб Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, підзвітних та підконтрольних Ізюмській міській раді Харківської області з винесенням відповідного рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.07.2022 року.

Суддя К.О. Севастьяненко