Справа № 460/19438/22
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2022 року м. Рівне №460/19438/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)
про визнання протиправними та скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Рівненського ДВС у Рівненському районі, відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови від 16.02.2022 ВП № 43455213 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору на суму 78046,10 грн. та постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2022 ВП № 68672393 з виконання постанови ВП № 43455213 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору на суму 78046,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського районного суду у справі № 570/5722/14-ц було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором на суму 798718,18 грн. На виконання даного рішення суду 12.05.2014 Рівненським районним судом було видано виконавчий лист, який банком було пред`явлено до примусового виконання і постановою державного виконавця від 26.05.2014 (ВП № 43455213) було відкрито виконавче провадження. Позивач вважає, що при винесенні спірних постанов державний виконавець повинен насамперед керуватися положеннями Закону України «Про виконавче провадження», які є чинними на час відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що враховуючи редакцію вказаного Закону на час відкриття виконавчого провадження, відповідачем було порушено порядок та строк винесення постанови про стягнення виконавчого збору з позивачки. Також, вказує, що згідно редакції Закону України «Про виконавче провадження» на час відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується у розмірі, що розраховується з фактично стягнутої суми та є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Вважає, що окрім порушення відповідачем порядку та строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який зазначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 28 у редакції вказаного Закону на час відкриття виконавчого провадження та підлягає скасуванню. Оскільки протиправною є постанова про стягнення виконавчого збору, підлягає скасуванню також постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2022 ВП № 68672303. Підсумовуючи вищевикладене, зазначає, що оскаржувані постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 29.06.2022 позовна заява була залишена без руху. Позивачу встановлювався строк для усунення недоліків. У вказаний строк позивач допущені недоліки усунув, відтак позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 18.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 27.07.2022 о 12:00 год. та встановлено строк відповідачу для подання до суду відзиву на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, причини не подання суду не повідомив. Відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

В судове засідання призначене на 27.07.2022, учасники справи, яких належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не прибули.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення та враховуючи приписи ч. 9 ст. 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні, за наявними у суду матеріалами.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Виконавчий лист виданий 12.05.2014 на виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області, яке набрало законної сили у справі № 570/5722/14-ц за позовом АТ "Райффайзен Банк Аваль" про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

AT Райффайзен Банк Аваль звернулося до Рівненського ДВС у Рівненському районі із заявою про примусове виконання виконавчого документу, виданого Рівненським районним судом Рівненської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 798718,18 грн.

26 травня 2014 року державним виконавцем Рівненського ДВС у Рівненському районі на підставі заяви стягувана прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 43455213 з примусового виконання виконавчого листа № 570/5722/14-ц, виданого 12 травня 2014 року Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 798718,18 грн.

Крім того, 16.02.2022 головним державним виконавцем Рівненського ДВС у Рівненському районі Покальчук Л.В. у ВП № 434555213 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 78046,10 грн. з боржника ОСОБА_1 на користь Рівненського ДВС у Рівненському районі (далі Постанова).

В цей день, на підставі вказаної постанови, 16.02.2022 головним державним виконавцем Рівненського ДВС у Рівненському районі Покальчук Л.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68672303 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 78046,10 грн. (далі Постанова 1).

Вважаючи постанови винесені головним державним виконавцем Рівненського ДВС у Рівненському районі Покальчук Л.В. від 16.02.2022 про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження ВП № 68672303, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зауважує на такому.

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV), який був чинним на момент відкриття виконавчого провадження, було визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 25 Закону №606-XIV було передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 11 Закону №606-XIV було встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1). Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2).

З 05.10.2016 умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Заходами примусового виконання рішень згідно зі ст.10 Закону №1404-VIII є:1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У частині 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами 1, 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній до 28.08.2018, передбачалося, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що у виконавчому провадженні №43455213 під час примусового виконання виконавчого листа №570/5722/14-ц від 12.05.2014 здійснювалося стягнення виконавчого збору відповідно до фактично сплаченої боржником суми заборгованості.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 №2475-VIII (далі - Закон №2475-VIII) внесені зміни до ст.27 Закону №1404-VІІІ, які набрали чинності з 28.08.2018, за змістом ч.1, 2 якої виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами ч.5 ст.37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з ч.3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Із аналізу норм Закону №1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28.08.2018, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Законом №2475-VIII внесені зміни до ст.27 Закону №1404-VІІІ, які набрали чинності з 28.08.2018, і виходячи із цих змін виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, із урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача та знаходження на примусовому виконанні виконавчого документа, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: у період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.02.1999 в справі №1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Тому приписи ст.27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами ст. 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній після 28.08.2018, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Таким чином, внесені Законом №2475-VIII до ст.27 Закону №1404-VІІІ зміни погіршили становище боржника.

Висновки аналогічного характеру викладено у постановах Верховного Суду від 14.05.2020 в справі №640/685/19, від 29.07.2020 в справі №1340/5050/18, від 12.08.2020 в справі №1340/5053/18, від 15.10.2020 в справі №280/5959/19, від 28.10.2020 в справі №400/878/20, від 21.01.2021 в справі №640/3430/19, від 28.01.2021 в справі №420/769/19, від 20.05.2021 в справі №640/32814/20 та від 08.07.2021 в справі №480/5242/19, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при прийняті даного рішення.

При цьому, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд також враховує правову позицію, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18.

Оскільки виконавче провадження №43455213 про примусове стягнення з позивача заборгованості в сумі 798718,18 грн. відкрито постановою державного виконавця від 26.05.2014, то до правовідносин, пов`язаних із стягненням виконавчого збору, слід застосовувати приписи Закону № 1404-VІІІ у редакції, чинній до 28.08.2018.

Як встановлено судом, згідно з матеріалами виконавчого провадження №43455213, позивачем здійснювалось часткове погашення суми заборгованості за виконавчим листом, зі стягненням виконавчого збору, обрахованого відповідно до фактично сплаченої суми заборгованості.

У сукупності викладених обставин, суд вважає, що оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршене у зв`язку із внесенням Законом №2475-VIII змін до ст.27 Закону №1404-VІІІ, що суперечить ст.58 Конституції України, а також те, що виконавче провадження №43455213 відкрито в 2014 році, державною виконавчою службою стягувався з боржника виконавчий збір у відповідності до фактично сплачених ним коштів за виконавчим листом, то у державного виконавця не було підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у лютому 2022 року, обрахованого відповідно до суми нестягнутого боргу за нормами Закону №1404-VІІІ у редакції, чинній з 28.08.2018.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити і те, що сума боргу за Кредитним договором у розмірі 798718,18 грн. стосується двох боржників та розподілена між ними солідарно, а тому виконавчий збір не може стягуватися із повної суми вказаного боргу окремо щодо кожного боржника.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №43455213 від 16.02.2022 є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на протиправність такої постанови про стягнення виконавчого збору, постанова відповідача від 16.02.2022 про відкриття виконавчого провадження №68672303 з виконання постанови №43455213 від 16.02.2022 також є протиправною і підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не підтверджено правомірність оспорюваних постанов належними та допустимими доказами, а відтак, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1984,80 грн.

Оригінал квитанції про сплату судового збору № 67 від 05.07.2022 знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 16.02.2022 про стягнення у виконавчому провадженні №43455213 з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 78046,10 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2022 №68672303.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) судовий збір в сумі 1984,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 липня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (вул. Петра Могили, 22-Б,м .Рівне,33000, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007151)

Суддя Д.П. Зозуля