Справа № 640/4971/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4971/19 Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в м. Києві, викладену у листах від 13 грудня 2018 року №132321/03 та від 18 грудня 2018 року №135992/02/Г-8892/1, в результаті якої позивачу не визнано стаж державної служби 32 роки 1 місяць 9 днів як такий, що дає право на пенсію державного службовця за віком, визначених пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу 32 роки 1 місяць 9 днів до стажу державної служби, в тому числі на посадах державної служби з персональними чи спеціальними званнями, який дає право на призначення пенсії державного службовця за віком, визначених пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у ОСОБА_1 наявний достатній стаж, який дає право на пенсію за віком, визначених пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» та підтверджується наданими доказами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року даний позов задоволено частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на підставі пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звернення позивача до відповідача із заявою про переведення його на пенсію державного службовця у позивача був наявний необхідний стаж роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, який становить більше 20 років, з урахуванням чого у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у призначенні пенсії як держслужбовцю відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ з підстав відсутні відомостей про присвоєння за відповідний період його роботи рангу державного службовця.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтовування вимог апеляційної скарги зазначено, що у позивача відсутній достатній стаж роботи на посадах, які відносяться до посад державної служби, а тому дії відповідача в межах спірних відносин щодо відмови у переведенні позивача на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» є правомірними.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому заперечив проти її задоволення, наголосив на законності оскаржуваного рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч.4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що станом на дату звернення зо ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про переведення його на пенсію держслужбовця загальний страховий стаж позивача складав 42 роки 6 місяців 6 днів, що не заперечувалося відповідачем під час судового розгляду справи та не є предметом оскарження в межах заявлених позовних вимог.

29 жовтня 2018 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про переведення його на пенсію державного службовця.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 :

- 03 листопада 1976 року призваний на військову службу; 13 грудня 1978 року звільнений у запас;

- з 05 липня 1983 року по 01 липня 1988 року - служба в органах внутрішніх справ безперервно 4 роки 11 місяців 26 днів;

- з 01 липня 1988 року по 24 жовтня 1990 року - інструктор Радянського РК КП України м. Києва;

- 27 січня 1992 року призначений на посаду державного податкового інспектора; 02 листопада 1992 року призначений старшим державним податковим інспектором відділу непрямих податків; 04 липня 1993 року звільнений по переводу в державну податкову інспекцію по Ленінградському району м. Києва;

- 01 липня 1993 року прийнятий на роботу на посаду заступника керівника інспекції - керівника відділу податкових розслідувань;

- 27 квітня 1995 року згідно із Законом України «Про державну службу» прийняв присягу державного службовця»;

- з 26 листопада 1996 року переведений на посаду керівника управління справляння податків з фізичних осіб;

- 24 лютого 1997 року звільнений з посади по переводу в ДПА у Московському районі м. Києва; відповідно до наказу від 31 січня 1997 року №11 підтверджено спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»;

- 25 лютого 1997 року призначений на посаду начальника відділу реєстрації і контролю застосування ЕККА, акцизних марок, патентів Управління документальних перевірок юридичних осіб по переводу з ДПА у Ленінградському районі м. Києва;

- 19 серпня 1997 року переведений на посаду заступника голови - начальника управління документальних перевірок юридичних осіб; 22 жовтня 1997 року звільнений з посади по переводу у ДПС у Києво-Святошинському районі Київської області;

- 23 жовтня 1997 року призначений на посаду голови ДПА у Києво-Святошинському районі Київської області у порядку переводу; наказом від 04 грудня 1997 року №225 «о» присвоєно персональне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» з 4 грудня 1997 року; 16 лютого 1998 року звільнений з посади голови ДПС; 17 лютого 1998 року призначений на посаду начальника ДПІ в Києво-Святошинському районі Київської області; 02 серпня 2000 року звільнений з посади за угодою сторін;

- 05 грудня 2000 року призначений на посаду начальника відділу організації стягнення майна Головного управління стягнення заборгованості; 05 грудня 2000 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби І рангу; 18 липня 2001 року звільнений з посади за власним бажанням;

- 19 жовтня 2001 року призначений на посаду начальника управління у справах захисту прав споживачів у сфері роздрібної торгівлі та реклами, присвоєно 9 ранг державного службовця; 01 лютого 2002 року звільнений за власним бажанням;

-20 січня 2003 року призначений на посаду виконуючого обов`язки заступника начальника МГВПМ Броварської ОДПІ (Управління податкової міліції ДПА в Київській області); 02 липня 2003 року звільнений у порядку переводу до ДПВ України; 03 липня 2003 року призначений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу аналізу діяльності та вдосконалення системи боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА України; 01 серпня 2003 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу співпраці з органами фінансового контролю Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 02 січня 2004 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу взаємодії з Держфінмоніторингом інформаційно-аналітичного управління Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 13 жовтня 2005 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу координації роботи центрального апарату організаційно-розпорядчого департаменту; 01 грудня 2006 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 03 вересня 2007 року переведений на посаду заступника начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 25 січня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 17 червня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 18 березня 2013 року звільнений з посаду в порядку переведення для подальшої роботи в Міністерстві доходів і зборів України; 19 березня 2013 року призначений у порядку переведення на посаду заступника начальника управління - начальника відділу координації роботи головних управлінь Міністерства в регіонах управління координації роботи територіальних органів департаменту регулювання діяльності Міністерства та його територіальних органів Міністерства доходів і зборів України та присвоєно 8 ранг держслужбовця; 05 грудня 2013 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової та митної справи І рангу; 09 липня 2014 року переведений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України; 13 березня 2015 року - звільнений у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці; 14 березня 2015 року поновлений на посаді заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України; 28 квітня 2017 року звільнений у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 13 грудня 2018 року №132321/03 на заяву позивача про переведення його на пенсію державного службовця повідомлено про відсутність законних підстав для переведення, оскільки за записами трудової книжки ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, зараховано періоди роботи з 19 жовтня 2001 року по 01 лютого 2002 року та з 19 березня 2013 року по 13 березня 2015 року, що становить 2 роки 3 місяці 8 днів.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 18 грудня 2018 року №135992/02/Г-8892/1 у відповідь на електронне звернення позивача повідомлено, що за записами трудової книжки ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, зараховано періоди роботи з 19 жовтня 2001 року по 01 лютого 2002 року та з 19 березня 2013 року по 13 березня 2015 року, що становить 2 роки 3 місяці 8 днів, у зв`язку з чим на заяву ОСОБА_1 відповідачем винесено відмову в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вважаючи, що відмова відповідача у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є необґрунтованою, порушує вимоги чинного законодавства та його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно ч.1 статті 10, ч.3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців.

Згідно ч.1 статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

В той же час, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону № 3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 899-VIII «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч.1 статті 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа №822/524/18).

Відповідно до копії паспорта дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, станом на дату звернення до ГУ ПФУ в м. Києві позивачу виповнилося 62 років. Наявність страхового стажу у позивача станом на дату звернення його до ГУ ПФУ в м. Києві не є предметом цього позову та не була підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Спірним в межах заявлених позовних вимог є відмова у зарахуванні періодів роботи позивача до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідачем зараховано до стажу позивача роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, а саме наступні періоди: з 19 жовтня 2001 року (призначений на посаду начальника управління у справах захисту прав споживачів у сфері роздрібної торгівлі та реклами, присвоєно 9 ранг державного службовця) по 01 лютого 2002 року (звільнений за власним бажанням); з 19 березня 2013 року (призначений у порядку переведення на посаду заступника начальника управління - начальника відділу координації роботи головних управлінь Міністерства в регіонах управління координації роботи територіальних органів департаменту регулювання діяльності Міністерства та його територіальних органів Міністерства доходів і зборів України та присвоєно 8 ранг держслужбовця; 05 грудня 2013 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової та митної справи І рангу; 09 липня 2014 року переведений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України) по 13 березня 2015 року (звільнений у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці), що становить 2 роки 3 місяці 8 днів.

Водночас, позивач вважає, що відповідач повинен зарахувати також наступні періоди роботи позивача до стажу роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби:

- 03 листопада 1976 року призваний на військову службу; 13 грудня 1978 року звільнений у запас (з 03 листопада 1976 року по 13 грудня 1978 року - 2 роки 1 місяць 10 днів);

- з 05 липня 1983 року по 01 липня 1988 року - служба в органах внутрішніх справ безперервно 4 роки 11 місяців 26 днів; з 05 липня 1983 року по 01 липня 1988 року (4 роки 11 місяців 26 днів);

- з 01 липня 1988 року по 24 жовтня 1990 року - інструктор Радянського райкому КП України м. Києва; з 01 липня 1988 року по 24 жовтня 1990 року (2 роки3 місяці 24 дні);

- 27 січня 1992 року призначений на посаду державного податкового інспектора; 02 листопада 1992 року призначений старшим державним податковим інспектором відділу непрямих податків; 04 липня 1993 року звільнений по переводу в державну податкову інспекцію по Ленінградському району м. Києва; 01 липня 1993 року прийнятий на роботу на посаду заступника керівника інспекції - керівника відділу податкових розслідувань; 27 квітня 1995 року згідно із Законом України «Про державну службу» прийняв присягу державного службовця»; з 26 листопада 1996 року переведений на посаду керівника управління справляння податків з фізичних осіб; 24 лютого 1997 року звільнений з посади по переводу в ДПА у Московському районі м. Києва; відповідно до наказу від 31 січня 1997 року №11 підтверджено спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»; 25 лютого 1997 року призначений на посаду начальника відділу реєстрації і контролю застосування ЕККА, акцизних марок, патентів Управління документальних перевірок юридичних осіб по переводу з ДПА у Ленінградському районі м. Києва; 19 серпня 1997 року переведений на посаду заступника голови - начальника управління документальних перевірок юридичних осіб; 22 жовтня 1997 року звільнений з посади по переводу у ДПС у Києво-Святошинському районі Київської області; 23 жовтня 1997 року призначений на посаду голови ДПА у Києво-Святошинському районі Київської області у порядку переводу; наказом від 04 грудня 1997 року №225 «о» присвоєно персональне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» з 4 грудня 1997 року; 16 лютого 1998 року звільнений з посади голови ДПС; 17 лютого 1998 року призначений на посаду начальника ДПІ в Києво-Святошинському районі Київської області; 02 серпня 2000 року звільнений з посади за угодою сторін; період роботи з 27 січня 1992 року по 17 лютого 1998 року (6 років 0 місяців 20 днів)

- 05 грудня 2000 року призначений на посаду начальника відділу організації стягнення майна Головного управління стягнення заборгованості; 05 грудня 2000 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби І рангу; 18 липня 2001 року звільнений з посади за власним бажанням;

- 20 січня 2003 року призначений на посаду виконуючого обов`язки заступника начальника МГВПМ Броварської ОДПІ (Управління податкової міліції ДПА в Київській області); 02 липня 2003 року звільнений у порядку переводу до ДПВ України; 03 липня 2003 року призначений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу аналізу діяльності та вдосконалення системи боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПА України; 01 серпня 2003 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу співпраці з органами фінансового контролю Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 02 січня 2004 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу взаємодії з Держфінмоніторингом інформаційно-аналітичного управління Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом; 13 жовтня 2005 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу координації роботи центрального апарату організаційно-розпорядчого департаменту; 01 грудня 2006 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 03 вересня 2007 року переведений на посаду заступника начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 25 січня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 17 червня 2011 року переведений на посаду начальника відділу моніторингу та оцінки роботи ДПС організаційно-розпорядчого департаменту; 18 березня 2013 року звільнений з посаду в порядку переведення для подальшої роботи в Міністерстві доходів і зборів України;

- 14 березня 2015 року поновлений на посаді заступника начальника управління - начальника відділу супроводження організаційних заходів управління регулювання діяльності організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України; 28 квітня 2017 року звільнений у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності. З 14 березня 2015 року по 28 квітня 2017 року (2 роки 1 місяць 14 днів)

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби».

Пунктом 3 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Згідно ч.1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII також визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, період проходження позивачем військової служби з 03 листопада 1976 року по 13 грудня 1978 року (2 роки 1 місяць 10 днів) підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається час роботи в організаціях, передбачених абзацом 4 пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 №1049 (далі - Положення №1049).

В свою чергу, абзацом 4 пункту 3 Положення №1049 встановлено, що до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 Кодексу законів про працю України.

Водночас, статтею 118 Кодексу законів про працю України передбачені партійні, комсомольські та профспілкові організації.

Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України від 03 червня 1994 року №4-5-1156, погоджених з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

Таким чином, наведене законодавство передбачає зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця особам, які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24 жовтня 1990 року.

Отже, період з 01 липня 1988 року по 24 жовтня 1990 року на посаді інструктора Радянського райкому КП України м. Києва (2 роки3 місяці 24 дні) підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Згідно п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів внутрішніх справ, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Таким чином період з 05 липня 1983 року по 01 липня 1988 року - служба в органах внутрішніх справ безперервно 4 роки 11 місяців 26 днів підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, до 01 травня 2016 року визначав Закон № 3723-XII.

Відповідно до статті 1 Закону № 3723-ХІІ, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

За ч. 2 статті 9 Закону № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Тобто, правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII).

Згідно ч.1 статті 4 Закону № 509-XII Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2007 № 778, забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

За правилами статті 15 Закону № 509-XII, посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Законом № 509-XII не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону № 3723-ХІІ, зокрема стаття 37.

Пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року у справі 21-340а13, де колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Згідно п.2 Порядку №283, який застосовується у спірних відносинах до 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів внутрішніх справ, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Механізм обчислення стажу державної служби з 01 травня 2016 року визначається Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі по тексту - Порядок №229).

Пунктом 3, 4, 6 Порядку №229 визначено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тощо).

Стаж державної служби обчислюється відповідно до ч.2 статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу». До стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону.

Стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Як вже було зазначено, позивач у періоди з 27 січня 1992 року по 02 серпня 2000 року, з 05 грудня 2000 року по 18 липня 2001 року, з 20 січня 2003 року по 28 квітня 2017 року працював в органах державної податкової служби, займаючи різні посади відповідно до записів у трудовій книжці; 27 квітня 1995 року згідно із Законом України «Про державну службу» прийняв присягу державного службовця»; відповідно до наказу від 31 січня 1997 року №11 підтверджено спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу»; наказом від 04 грудня 1997 року №225 «о» присвоєно персональне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» з 4 грудня 1997 року; 05 грудня 2000 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби І рангу; 19 жовтня 2001 року наказом №140-к присвоєно 9 ранг державного службовця; наказом від 18 квітня 2013 року №152-б присвоєно 8 ранг державного службовця; наказом від 05 грудня 2013 року №3769-о присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи І рангу».

Тобто, станом на дату звернення ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м Києві із заявою про переведення його на пенсію державного службовця у позивача був наявний необхідний стаж роботи на посадах, які відносяться до категорії посад державної служби, який становить більше 20 років, з урахуванням чого у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у призначенні пенсії як держслужбовцю відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ з підстав відсутні відомостей про присвоєння за відповідний період його роботи рангу державного службовця.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим відмова відповідача у призначенні пенсії не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, пропорційності, добросовісності та розсудливості, які встановлені в ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 26 липня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків