Справа № 280/2748/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 липня 2022 року Справа № 280/2748/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі відповідач), у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо виключення позивачу зі стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів роботи: з 14.08.1996 по 31.08.1997 на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя 01 рік 00 місяців 17 днів; з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області 01 рік 05 місяців 17 днів; з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області 01 рік 07 місяців 19 днів, що призвело до зменшення відсоткового співвідношення щомісячного грошового утримання судді у відставці;

зобов`язати відповідача зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди роботи: з 14.08.1996 по 31.08.1997 на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя 01 рік 00 місяців 17 днів; з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області 01 рік 05 місяців 17 днів; з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області 01 рік 07 місяців 19 днів;

зобов`язати відповідача здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до довідки № 08-02/964 від 17.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 роки 06 місяців 09 днів.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що при визначенні щомісячного довічного грошового утримання йому не враховано до стажу роботи судді період роботи на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області та на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області. Позивач стверджує, що її стаж роботи на посаді судді складає 23 роки 06 місяців 09 днів. Відповідач же визначив його стаж в кількості 19 років 01 місяця 20 днів, що, на думку позивача, суперечить вимогам законодавства щодо порядку визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до норм, які діяли на день призначення особи суддею. Позивач вказує на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування до її стажу роботи на посаді судді вказаних періодів та помилковим визначенням у зв`язку з цим розміру грошового утримання. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що стаж роботи на посаді судді позивача визначався відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ. Тому, відповідно до вимог вказаної норми відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області та на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.05.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.08.1996 по 31.08.1997 виконувала обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною до 3-х років.

У період з 01.09.1997 по 17.02.1999 позивач працювала начальником відділу судової діяльності управління юстиції в Запорізькій області, а з 18.02.1999 по 06.10.2000 року - заступником начальника обласного управління юстиції в Запорізькій області. Крім того, позивач працювала на посаді судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя з 09.10.2000 і до часу звільнення 27.09.2017.

Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя №2752/0/15-17 від 12.09.2017 була звільнена з посади судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у відставку на підставі ст.ст.117, 137 Закону України Про судоустрій та статус суддів, абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення цього закону у редакції Закону України Про Вищу раду правосуддя, та відрахована зі штату суду на підставі наказу №9-0 від 27.09.2017.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2017 у справі №334/6964/17 (провадження №2-а/334/532/17, зобов`язано управління Пенсійного фонду України зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право призначення довічного грошового утримання судді у відставці - 1/2 періоду навчання у Харківському юридичному інституті - 02 роки 05 місяців та починаючи з 28 вересня 2017 року здійснити перерахунок і виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахування раніше виплачених сум відповідно до частини 3 статті 141 Закону України Про судоустрій і статус суддів у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області позивачу видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-02/964 від 17.03.2020 на підставі Закону України від 02.06.2016 №1402-VIIІ Про судоустрій і статус суддів, Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 №294-IX та Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 у справі №1-15/2018 (4086/16).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі № 280/8145/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області від 17.03.2020 №08-02/964, з урахуванням фактично виплачених сум.

В силу приписів частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи, або особа, стосовно якої встановлені ці обставини.

У відповідь на звернення відповідачем листом від 02.04.2021 № 4106-3689/Д-02/8-0800/21 ОСОБА_1 було повідомлено, що їй до стажу судді помилково було зараховано період роботи в управлінні юстиції в Запорізькій області від 14.08.1996 по 06.10.2000, що суперечить вимогам ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в результаті чого у електронному особистому кабінеті на вебпорталі Пенсійного фонду України зявилося рішення про перерахунок на виконання рішення суду з урахуванням 56% від суддівської винагороди, зазначеної у довідці.

Листом від 17.09.2021 № 13203-12763/Д-02/8-0800/21 позивача повідомлено, що стаж роботи на відповідній посаді складає 19 років 01 місяць 20 днів. На виконання рішення суду проведений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% від суддівської винагороди, зазначеної у довідці. Підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів роботи з 14.08.1996 по 31.08.1997, з 01.09.1997 по 17.02.1999 та з 18.09.1999 по 06.10.2000 немає, оскільки вказані посади не передбачені ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Наразі, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі іменується - Закон України №1402-VIII).

Відповідно до пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1402-VІІІ право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону України №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 137 Закону України №1402-VIIІ передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так, до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі іменується - Закон України №2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, суд зазначає, що вказаними вище положеннями в сукупності було чітко передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата видачі 07.09.1987, працювала з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області; з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області.

Таким чином, судом встановлено, що робота на посадах начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області з 14.08.1996 по 31.08.1997 та заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області з 18.09.1999 по 06.10.2000 повинні зараховуватися до стажу роботи позивача на посаді судді.

Крім того, даний факт підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданим Ленінським районним судом м. Запоріжжя, в який включені спірні періоди начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області та заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області.

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача безпідставно не зараховано вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

Таким чином, при визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому, не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду, а саме неправомірна відмова у виконанні органом Пенсійного фонду покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Що стосується стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на посаді виконуючої обовязки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя в період з 14.08.1996 по 31.08.1997, то в цій частині позовних вимог суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно ОСОБА_1 , відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата видачі 07.09.1987, працювала в період з 14.08.1996 по 31.08.1997 на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

На посаду судді позивача обрано 09.10.2000, тобто відповідно до положень Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15.12.1992, і згідно положень ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, право на зайняття посади судді районного (міського) міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Законом України від 12.07.2018 р. №2509-УІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" (набрав чинності 05.08.2018 р.) статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Верховний Суд, Вища рада правосуддя, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Рада суддів України, Державна судова адміністрація України, Національна школа суддів України, враховуючи внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висловили свою думку у спільному листі від 05.11.2018 №41783/0/9-18/2664/0/2-18/01-6757/18/9рс-1112/18/1-22433/18/02/3878 "Про зарахування(перерахунок) стажу роботи на посаді судді", відповідно до якого до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тобто застосовуються вимоги, що діяли на момент такого призначення (обрання).

При цьому, абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII закріплено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Суд зауважує, що вказана норма не містить будь-яких обмежень щодо виду роботи в галузі права (юридичного стажу).

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого ч. 2 ст. 137 Закону України № 1402-VII слід тлумачити у такий спосіб, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався Законом як мінімальний для набуття суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Так, на день обрання ОСОБА_1 суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя 09.10.2000 діяли визначені Законом України від 15.12.1992 р. № 2862-ХІІ "Про статус суддів" вимоги при обранні суддів на посаду вперше.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 14.08.1996 по 31.08.1997 перебувала на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя; з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області та з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області. Заробітна плата позивача фінансувалася з державного бюджету.

З огляду на це, здійснюючи нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд вважає, що відповідачем помилково до уваги не взято стаж на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у період з 14.08.1996 по 31.08.1997; з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області та з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що стаж роботи на посаді судді позивача складає 23 роки 06 місяців 09 днів, що суперечить визначеному відповідачем стажу роботи в кількості 19 років 01 місяць 20 днів.

Суд зазначає, що незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при ухваленні постанови від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/5/20) зазначив, що відповідно до пункту 29 Пояснювального меморандуму до Рекомендації Комітету Міністрів № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» статус та винагорода є важливими факторами, які визначають належні робочі умови. Статус суддів повинен відповідати високому положенню їх професії, і їх винагорода має становити достатню компенсацію за їх тягар обов`язків. Ці фактори є невід`ємними умовами незалежності суддів, особливо для розуміння важливості їх ролі як суддів, що виражається у вигляді належної поваги та адекватній фінансовій винагороді.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Відповідно до пункту першого Основних принципів незалежності судових органів (схвалено резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985) «незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни; усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її».

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

Отже, забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання не дотримався принципів законності, верховенства права та юридичної визначеності, порушуючи чинні норми щодо порядку визначення стажу роботи на посаді судді.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій щодо виключення зі стажу роботи періодів роботи не відповідає суті порушеного права, та про необхідність застосування положень ч. 2 ст. 9 КАС України, вихід за межі позовних вимог ОСОБА_1 та прийняття рішення про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, викладеною у листах від 02.04.2021 № 4106-3689/Д-02/8-0800/21 та від 17.09.2021 № 13203-12763/Д-02/8-0800/21, у зарахуванні (включенні) ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, роботи на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у період з 14.08.1996 по 31.08.1997; з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області та з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи з 14.08.1996 по 31.08.1997 на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя 01 рік 00 місяців 17 днів; з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області 01 рік 05 місяців 17 днів та з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області 01 рік 07 місяців 19 днів та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки № 08-02/964 від 17.03.2020, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 роки 06 місяців 09 днів, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стосовно посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 22, 64 Конституції України право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а про те, що :"... визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 у справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу ПФ України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку."

Згідно матеріалів справи, про порушення своїх прав позивачу стало відомо з листів пенсійного органу від 02.04.2021 № 4106-3689/Д-02/8-0800/21 та від 17.09.2021 № 13203-12763/Д-02/8-0800/21, а позов до суду подано 11.02.2022, тобто в межах строку, передбаченого ст.122 КАС України. Окрім того, саме листом від 17.09.2021 № 13203-12763/Д-02/8-0800/21 позивачу було відмовлено у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді спірних періодів. У зв`язку з цим, суд вважає безпідставними доводи пенсійного органу про порушення позивачем строків звернення з позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, викладеною у листах від 02.04.2021 № 4106-3689/Д-02/8-0800/21 та від 17.09.2021 № 13203-12763/Д-02/8-0800/21, у зарахуванні (включенні) ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та до стажу роботи, який дає право на доплату за вислугу років, роботи на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у період з 14.08.1996 по 31.08.1997; з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області та з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати (включити) ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи з 14.08.1996 по 31.08.1997 на посаді виконуючої обов`язки судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя 01 рік 00 місяців 17 днів; з 01.09.1997 по 17.02.1999 на посаді начальника відділу судової діяльності Управління юстиції Запорізької області 01 рік 05 місяців 17 днів та з 18.09.1999 по 06.10.2000 на посаді заступника начальника Управління юстиції в Запорізькій області 01 рік 07 місяців 19 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки № 08-02/964 від 17.03.2020, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 роки 06 місяців 09 днів, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 (шістдесят) коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27.07.2022.

Суддя А.В. Сіпака