Справа № 600/2077/21-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 липня 2022 року

м. Київ

справа №600/2077/21-а

провадження № К/990/14309/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.,

перевіривши касаційну скаргу Чернівецької міської ради на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

07 червня 2022 року зазначену скаргу подано засобами поштового зв`язку.

09 червня 2022 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2022 року вказану касаційну скаргу залишено без руху, а скаржникові установлено строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги з належним обґрунтуванням підстав, на яких подається касаційна скарга, із визначенням передбачених статтею 328 КАС України підстав з урахуванням висновків, наведених у цій ухвалі.

Скаржником на адресу суду касаційної інстанції направлено касаційну скаргу в новій редакції, із змісту якої вбачається, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2022 року ним оскаржується з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, автор посилається на те, що судом апеляційної інстанції застосовано:

положення частини п`ятої статті 5, частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29 грудня 2021 року у справі № 824/518/17-а, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14;

положення частин п`ятої та шостої статті 251, підпунктів 15.1, 15.15 пункту 15, пункту 16 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02 червня 2021 року у справі № 463/4505/20, від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/22516/18, від 28 січня 2021 року у справі № 260/1888/20, від 31 березня 2021 року у справі № 240/13092/20, від 09 квітня 2021 року у справі № 500/90/19, від 17 червня 2021 року у справі № 420/2097/20, від 01 липня 2021 року у справі № 802/118/17, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 26 січня 2022 року у справі № 240/12515/20;

положення статті 246 КАС України без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 11-164сап21.

Верховний Суд не приймає до уваги посилання на указані норми процесуального закону, оскільки вони є загальними і не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Що стосується посилання скаржника на застосування судом апеляційної інстанції положень пункту 1 частини першої статті 41, статті 42 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08 травня 2019 року у справі № 806/1175/17, від 06 березня 2019 року у справі № 824/424/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі № 809/1068/17, від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16, від 01 липня 2020 року у справі № 620/2711/19, від 18 березня 2021 року у справі № 804/2805/17, то судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішення пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України не застосовувався.

Статтею ж 42 КЗпП України урегульовано положення щодо надання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Водночас, скаржник не зазначає який саме пункт, частину указаної статті КЗпП України судом апеляційної інстанції застосовано неправильно, не указує який висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми права міститься в перелічених ним постановах та не обґрунтовує подібності правовідносин у справах, на які він посилається, з цією справою.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Отже, обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судом зібраних у справі доказів можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі належно вмотивованих визначених законом підстав для касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Отже, заявник не усунув недоліки касаційної скарги, що стали підставою для залишення її без руху.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

1. Касаційну скаргу Чернівецької міської ради на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі № 600/2077/21-а за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова