Справа № 400/9728/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 р. № 400/9728/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

про:визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідача, або ГУ ПФУ) з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо проведення ОСОБА_1 з 29.12.2017 року призначення та виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осiб» вiд 09.04.1992 року № 2262-ХII в розмірі 70 процентів відповідних cyм грошового забезпечення (заробітку), з обмеженням пенсії максимальним розміром.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести призначення та виплачувати пенсії ОСОБА_1 з 29.12.2017 року відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХII в poзмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії максимальним розміром.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 з 29.12.2017 року різницю розміру його пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії її максимальним розміром, у урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою.

- визнати протиправними дiї Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області щодо проведення ОСОБА_1 з 29.12.2017 року призначення та виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осiб» вiд 09.04.1992 року № 2262-ХII без повного розрахунку пенсії згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2020 року № 9/l/365.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести призначення та виплачувати основний розмір пенсії ОСОБА_1 з 29.12.2017 року відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХII в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення (заробiтку) з повним врахуванням інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2020 року № 9/1/365, у розмірі 11 007,05 грн.

- допустити до негайного виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області, у встановлений судом cтpoк, подати до суду звіт щодо виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 20.09.2021 року він звернувся до ГУПФУ в Миколаївський області з заявою та просив відповідно до рішень Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 року по справі № 814/1153/18, від l7.07.2018 року у справі №814/1254/18 та від 13.04.2021 року у справі № 400/460/21 просив провести з 29.12.2017 року перерахунок призначення пенсії за вислугу років по пенсійній справі № з врахуванням основного розміру пенсії у розмірі 11007,05 грн. підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у розмірі 363,00 грн. та щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40.00 грн., що загалом складає 11 007,05 грн. + 363,00 грн. + 40,00 грн.=11410,05грн.

Також просив провести призначення та виплачувати пенсію за вислугу poків в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) без обмеження її максимальним розміром та прийняття рішення (розпорядження) про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі 70% відповідних сумм грошового забезпечення (заробітку) без обмеження її максимальним розміром.

Листом ГУ ПФУ в Миколаївській області вiд 05.10.2021 року № 12794-12577/P-02/8-l400/21 у задоволенні заяви про призначення та виплату пенсії позивачу за вислуту poків в розмірі 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) без обмеження її максимальним розміром та прийняття рішення (розпорядження) про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) без обмеження її максимальним розміром, було відмовлено.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, зазначаючи, що пенсії, призначені за Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) підлягають перерахунку на умовах, в порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Перерахунок пенсії проводиться на момент виникнення такого права. Щодо вимоги позивача про виплату пенсії у розмірі 11410,05 грн., зазначив що, суд не може брати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено повноваження щодо нарахування пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

20.09.2021 року позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ та просив відповідно до рішень Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 року по справі № 814/1153/18, від l7.07.2018 року у справі №814/1254/18 та від 13.04.2021 року у справі № 400/460/21 просив провести з 29.12.2017 року перерахунок призначення пенсії за вислугу poків по пенсійній справі № з врахуванням основного розміру пенсії у розмірі 11007,05 грн. підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у розмірі 363,00 грн. та щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття у розмірі 40.00 грн., що загалом складає 11 007,05 грн. + 363,00 грн. + 40,00 грн.=11410,05грн.

Також просив провести призначення та виплачувати пенсію за вислугу poків в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) без обмеження її максимальним розміром та прийняття рішення (розпорядження) про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі 70% відповідних сумм грошового забезпечення (заробітку) без обмеження її максимальним розміром.

Про результати розгляду заяви просив повідомити на адресу письмово у терміни встановлені Законом України «Про звернення громадян» вiд 02.10.1996 року № 393/96-ВР.

Листом ГУ ПФУ в Миколаївській області вiд 05.10.2021 року № 12794-12577/P-02/8-l400/21 у задоволенні заяви про призначення та виплату пенсії позивачу за вислуту poків в розмірі 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) без обмеження її максимальним розміром та прийняття рішення (розпорядження) про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) без обмеження її максимальним розміром, було відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі- Закон №2262-XII).

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентує стаття 63 Закону №2262-XII, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Отже, Кабінету Міністрів України надано право на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій, а також розміри складових грошового забезпечення для такого перерахунку.

Згідно із частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-ХІІ в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

У пункті 2 цього рішення вказано, що положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, у Законі № 2262-XII відсутні положення, на підставі яких відповідач міг обмежувати розмір пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

У частині першій статті 2 Закону № 3668-VI передбачено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до статті 1-1Закону № 2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI суперечать Закону № 2262-ХІІ, який не містить чинних положень про обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, тому їх не належить застосовувати до спірних правовідносин.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

Отже, позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

- Щодо вимог позивача, визнати протиправними дiї та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести призначення та виплачувати основний розмір пенсії ОСОБА_1 з 29.12.2017 року відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХII в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення (заробiтку) з повним врахуванням інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2020 року № 9/1/365, у розмірі 11 007,05 грн., суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою КМ України від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі - постанова № 1294) передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України № 2262 пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

Згідно з ч.1 ст.41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" N 1058-IV, 09.07.2003 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, щомісячна додаткова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якої здійснюється обчислення пенсій. (Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 20.10.2015 № 559/3342/14а).

Таким чином, пенсія позивача підлягає перерахунку з урахуванням всіх видів грошової винагороди. Проте, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно абз. 6 пп. 3 п. 4 постанови Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 «Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі» управління Пенсійного фонду відповідно до покладених завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Суд не може брати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено повноваження щодо нарахування пенсійних виплат.

До того ж, аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин. Суди не мають правотворчих повноважень, закріплених у Конституції або в законі, а суддя не може підміняти законодавця.

Враховуючи обумовлене, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення (перерахунку) та виплати пенсії та інших виплат суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень, в тому числі і про визначенні суми пенсії, яка підлягає виплаті, на виконання рішення суду.

Водночас, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання виплатити ОСОБА_1 з 29.12.2017 року різницю розміру його пенсії однією сумою, оскільки право позивача на отримання сум недоплаченого розміру пенсії, яка має бути нарахована відповідачем у результаті здійснення перерахунку на виконання рішення суду, відповідачем ще не порушено. Отже, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача сплати різницю є передчасною.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати до суду в установлений судом строк звіт щодо виконання рішення суду, суд зазначає таке.

За нормами частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, а, отже, наділений правом, а не закріпленим обов`язком під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі №235/7638/16-а (адміністративне провадження № К/9901/43354/18) та в ухвалі від 23.04.2019 у справі № 805/516/18-а.

Зокрема, Верховний Суд зазначив у цих справах, що з огляду на ненаведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю. За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання рішення суду, враховуючи відсутність будь-яких доводів та доказів, які б свідчили про наявність ризиків ухилення відповідача від виконання рішення суду.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць

На думку суду, у пункті першому частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України йде мова про негайне виконання стягнення пенсії у разі позбавлення пенсіонера такої пенсії. Інститут негайного виконання стягнення пенсії за один місяць у такому разі виконує функцію запобіжника позбавлення особи засобів існування на час вирішення юридичного спору.

Натомість спірні правовідносини між сторонами у цій справі полягають не у позбавленні позивача пенсії як засобу існування. У цьому випадку існує лише спір щодо належного пенсії, який кожна із сторін обраховує на свою користь. Крім того, у цій справі суд не вирішує питання щодо стягнення пенсії, а відтак і не визначає суми стягнення за місяць.

На підставі зазначеного суд не вбачає підстав для застосування пункту першого частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України та негайного виконання судового рішення у цій справі.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач на підставі ст. 5 ч. 1 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подали.

Керуючись статями 2, 19, 139, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо проведення ОСОБА_1 з 29.12.2017 року призначення та виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осiб» вiд 09.04.1992 року № 2262-ХII в розмірі 70 процентів відповідних cyм грошового забезпечення (заробітку), з обмеженням пенсії максимальним розміром.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) провести призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 29.12.2017 року відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХII в poзмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), без обмеження розміру пенсії максимальним розміром.

4. Визнати протиправними дiї Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області щодо проведення ОСОБА_1 з 29.12.2017 року призначення та виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осiб» вiд 09.04.1992 року № 2262-ХII без повного розрахунку пенсії згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2020 року № 9/l/365.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) провести призначення та виплачувати основний розмір пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 29.12.2017 року відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХII в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення (заробiтку) з повним врахуванням інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2020 року № 9/1/365.

6. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя О.М. Мельник