Справа № 560/5709/22
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5709/22
РІШЕННЯ

іменем України

25 липня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулвя в суд з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з дати припинення з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 24.01.2022 року представник позивача звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії з дати припинення, однак у відповідь отримала відмову у зв`язку з тим, що позивачем не дотримано вимог Порядку № 22-1, а також враховуючи, що договір про пенсійне забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладений, відповідач зазначив, що у Головного управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відсутні правові підстави для поновлення виплати пенсії за віком, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою від 27.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без виклику сторін.

Представником відповідача подано відзив на даний адміністративний позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 01.01.2007 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримував пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09.04.1992.

Згідно поданої заяви від 24.11.2014 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.05.2015 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в державу Ізраїль.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) пенсію позивачу виплачено за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання (по 01.05.2015).

01.02.2022 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшла заява ОСОБА_1 від 24.01.2022, щодо призначення пенсії за вислугу років як військовослужбовцю.

До заяви від 24.01.2022 не надано документи про постійне місце реєстрації ОСОБА_1 на території України. Крім того, згідно долученої до звернення копії закордонного паспорту України від 21.10.2019 № НОМЕР_1 постійним місцем проживання ОСОБА_1 є країна Ізраїль.

Оскільки міжнародний договір між Україною та Державою Ізраїль в сфері соціального забезпечення громадян не ратифіковано та відсутні документи про постійне місце реєстрації ОСОБА_1 на території України, тому листом головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 2200-0304-8/14791 від 16.02.2022 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

17.05.2022 на вебпортал Пенсійного фонду України надійшла заява ОСОБА_1 щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

До заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії заявником не додано всіх необхідних документів передбачених пунктом 15 Порядку № 3-1.

Оскільки вимоги Порядку № 3-1 не дотримані, підстави для поновлення пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2015 у головного управління відсутні.

Враховуючи вищевикладене, для поновлення виплати призначеної на території України пенсії ОСОБА_1 необхідно звернутися з заявою до сервісного центру обслуговування громадян Пенсійного фонду України і надати документи про посвідчення особи та підтвердження проживання на території України.

З врахуванняя викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 до 2014 проживав в м. Славута Хмельницької області та отримував пенсію за вислугою років як військовослужбовець.

В подальшому позивач виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Ізраїлі, у зв`язку з чим їй припинено виплату пенсії.

Згідно поданої заяви від 24.11.2014 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.05.2015 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в державу Ізраїль.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) пенсію позивачу виплачено за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання (по 01.05.2015).

24.01.2022 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про поновлення виплати пенсії з дати її припинення, та перерахувати розмір пенсії відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як непрацюючому пенсіонеру, здійснити відповідно до записів у трудовій книжці щодо отримання довідок по заробітній платі, що враховуються при обчисленні пенсії, довідок про перейменування (реорганізацію підприємств. інших недостатніх для поновлення та перерахунку пенсії документів, врахувати найвигідніший період по заробітній платі, пенсійні виплати здійснювати на банківський рахунок відкритий в АТ "ОТП Банк".

Листом відповідача від 16.02.2022 № 2204-0304-8/14731 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії, у зв`язку з тим, що Порядком № 22-1 передбачено певну процедуру для поновлення виплати пенсії, якої позивач не дотримався. Зазначив, що згідно Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1(далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті за місцем проживання (реєстрації). Особа яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) і свідчить про правовий зв`язок фізичної особи з державою України (громадянство України).

Також, відповідач зазначає, що відповідно до ч. 1ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України.

Разом з тим, згідно наданих документів, місцем проживання та реєстрації позивача є Ізраїль. На території України позивач не зареєстрований та не проживає.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, проводиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

На цей час договір між країною Ізраїль та Україною не укладений.

Відповідно до Порядку № 22-1 для призначення пенсії особі, яка звернулася для призначення пенсії повинна надати пакет документів, при цьому документи про стаж та заробітну плату подаються в оригіналах.

Оскільки позивачем не дотримано вимог Порядку № 22-1, а також враховуючи, що договір про пенсійне забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладений, відповідач зазначив, що у Головного управлінні Пенсійного фонду відсутні правові підстави для поновлення виплати пенсії за віком.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувсь з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон від 11.12.2003 № 1382-IV) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон від 09.07.2003 №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону від 09.07.2003 №1058-ІV визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та положення другого речення ст. 51 вказаного Закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009.

Рішенням Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Водночас, особливості припинення та поновлення виплати пенсії визначені Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.

Відповідно до п. 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 зазначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон від 20.11.2012 № 5492-VI) п. п. б), п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

З огляду на зазначене, відмова відповідача у листі від 16.02.2022 № 2204-0304-8/14731 є безпідставною та не ґрунтується на законі, оскільки Порядком № 22-1 визначено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником. При цьому, відсутні приписи про те, що позивач повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності, що підтверджується переліком доданих до заяви документів.

Такі висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду (постанова від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а, постанова від 08 липня 2019 року у справі № 426/7157/16-а).

Наведе свідчить про те, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України», оскільки на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.04.2021 справа № 160/9175/18.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо непоновлення виплати пенсії за вислугу років.

З цього приводу суд зазначає, що за своєю суттю поведінка відповідача не є бездіяльністю у розумінні КАС України, а фактично є відмовою у вчиненні дій, яка оформлена листом від 16.02.2022 № 2204-0304-8/14731.

Відтак, вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача не підлягають задоволенню.

Разом з тим, аналіз підстав, за яких відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії позивачу, свідчить про їх необґрунтованість та протиправність, а тому належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною відмови у поновленні виплати пенсії.

Визначаючись з приводу того, з якого часу позивачу слід поновити виплату пенсії, оскільки позивачем було подано клопотання про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 по справі № 815/1226/18 зазначила, що ст. 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та ст. 122, 123 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009.

Оскільки не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Крім того Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з 07.10.2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону від 09.07.2003 № 1058-IV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

З огляду на вищевказане, вимога в частині поновлення виплати пенсії з дати її припинення, підлягає задоволенню.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.04.2021 справа № 160/9175/18.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача перерахувати розмір та поновити виплату пенсії із застосуванням всіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, суд вважає передчасними, оскільки враховуючи відсутність підстав вважати, що право (можливе) на отримання підвищень, надбавок, доплат та перерахунку пенсії при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником, суд зазначає наступне.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016 у справі №К/800/6581/1613 визначено, що пенсія повинна бути виплачена на банківський рахунок, який було вказано пенсіонером, зокрема: "...виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера".

Також, ухвалами Вищого адміністративного суду України від 12.01.2017 у справі №К/800/1174/17, від 17.01.2017 у справі №К/800/1848/17 та від 03.08.2017 у справі №К/800/26494/17 наведено правовий висновок про те, що орган Пенсійного фонду України зобов`язаний виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Враховуючи викладене, вимога про виплату пенсії на визначений позивачем банківський рахунок підлягає задоволенню.

Щодо компенсації втрати частини доходів суд зазначає наступне.

Враховуючи неправомірність поведінки відповідача у відповідності до частини 2 статті 46 Закону № 1058-IV, якою встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, пенсія позивачу має бути виплачена з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18, коли зобов`язала відповідача поновити та виплатити пенсію позивачу з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у поновленні виплати раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії, що викладена у листі № 2200-0304-8/14791 від 16.02.2022.

Зобов`язати Головне управління в Хмельницькій області поновити з 01.05.2015 року ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років з дати припинення, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV на визначений ним банківський рахунок, з компенсацією втрати частини доходів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10,м. Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя В.К. Блонський