Справа № 380/6752/22
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6752/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі відповідач, ГУ МВС України у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням під час повторного огляду ІІ групи інвалідності 18 листопада 2021 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби у міліції;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 18 листопада 2021 року ІІ групи інвалідності та 70 відсотків втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби у міліції, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку і умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.09.2010 Львівською обласною МСЕК №3 йому була встановлена ІІІ група інвалідності та 55 відсотків втрати працездатності у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень, пов`язаних з виконанням службових обов`язків та 29.12.2010 йому була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 77 364 гривень. Львівською обласною МСЕК №3 18.11.2021 йому встановлено ІІ групу інвалідності та 70 відсотків втрати працездатності. Вважає, що ГУ МВС України у Львівській області безпідставно не здійснює йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 18.11.2021 ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із травмою отриманою при виконанні службових обов`язків в міліції. Для відновлення порушеного права звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть якого полягає у такому. Пунктом 7 Порядку №850 передбачено, що працівник поліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Листом від 05.01.2022 №1 позивача повідомлено про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 Порядку №850 та повернуто подані ним документи. Позивач повторно звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС у Львівській області із заявою про скерування документів для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності до МВС України. Листом від 10.06.2022 №Г-116/огд/31/01-2022 позивача про невідповідність поданих ним документів щодо виплати одноразової грошової допомоги вимогам пункту 7 Порядку №850. Вказує, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, покладено обов`язок з проведення окремих процедурних дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС). Просить у задоволені позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 27.04.2022 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем через засоби поштового зв`язку 02.05.2022 подано клопотання на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху (вх. №31104).

Ухвалою від 11.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позов з посиланням на докази, якими такий обґрунтовується.

Відповідачем 30.05.2022 подано клопотання про продовження процесуального строку (вх. №37712).

Ухвалою від 31.05.2022 продовжено відповідачу строк для подання відзиву.

Відповідачем 17.06.2022 (вх. №8267ел) подано відзив на позовну заяву.

Позивачем 20.06.2022 (вх. №42045) подано відповідь на відзив.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Управління МВС України у Львівській області від 24.12.2007 №555 «А» о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у відставку відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 65 «а» (за віком).

Постановою №14 Військово-лікарської комісії ГУ МВС України у Львівській області від 05.08.2010 визнано отримання ОСОБА_1 18.05.1991 травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, встановленої Актом розслідування нещасного випаду (аварії) форми Н-5 від 18.06.2009.

Львівською обласною МСЕК №3 06.09.2010 ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності та 55 відсотків втрати працездатності та 29.12.2010 останньому була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 77 364 грн.

За наслідками повторного огляду ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією 29.11.2021 позивачу встановлена ІІ група інвалідності та 70 відсотків втрати працездатності, що підтверджується видано довідкою №012090 та випискою з акта огляду №602087.

Позивач звернувся до ліквідаційної комісії ГУНП України у Львівській області із заявою від 23.12.2021 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаною із травмою при виконанні службових обов`язків.

ГУ МВС України у Львівській області листом від 05.01.2022 №1 повідомило про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності та повернуло матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги.

На повторне звернення позивача ГУ МВС України у Львівській області листом від 10.02.2022 №Г-116/огд/31/01-2022 повідомило про невідповідність поданих позивачем документів вимогам пункту 7 Порядку №850.

Вважаючи поведінку відповідача такою, що порушує його право на отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернувся в суд за його захистом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції були врегульовані Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ).

Згідно з частиною шостою статті 23 Закону № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

З 07.11.2015 Закон №565-ХІІ втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ).

Абзацом третім пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, норми статті 23 Закону № 565-ХІІ мають переважаючу дію, а колишні працівники міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням їм інвалідності на підставі цього Закону в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 у відповідності до статті 23 Закону України «Про міліцію» затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 06.09.2010 було встановлено ІІІ групу інвалідності та 55 відсотків втрати працездатності, у зв`язку з чим 29.12.2010 виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 77 364 грн.

Позивач у 2021 році звернувся до відповідача з заявою про отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності, з урахуванням отриманої суми, до якої долучив усі необхідні документи.

Відповідач листом від 05.01.2022 №1 відмовив у підготовці висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності, посилаючись при цьому на пункт 4 Порядку № 850, відповідно до якого повторний огляд позивачем пройдено більше ніж через два роки після первинного огляду, та повернув всі подані позивачем документи.

На повторне звернення ОСОБА_1 з цього приводу відповідач листом від 10.06.2022 №Г-116/огд/31/01-2022 повідомив про невідповідність поданих документів вимогам пункту 7 Порядку №850.

Суд вважає зазначені дії та твердження відповідача такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, з огляду на таке.

Пунктом 7 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно до пункту 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку №850 встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема в постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 у справі №369/13187/17 та від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 17 квітня 2020 року у справі №822/736/17, від 16 березня 2020 року у справі №641/10426/16-а.

Аналіз зазначених норм Порядку дає підстави для висновку, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства внутрішніх справ України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, покладено обов`язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС України) розпорядниками нижчої ланки.

З дослідженого судом вказаного Порядку, вбачається, що обов`язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку на Головне управління МВС у Львівській області.

Встановлені судом обставини справи свідчать, що відповідач фактично відмовив позивачу у формуванні висновку про призначення одноразової грошової допомоги та направленні документів до МВС України для прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, повернувши такі без виконання.

Суд звертає увагу, що ГУ МВС у Львівській області, отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи у відповідності до пункту 8 Порядку №850 повинно було сформувати та направити висновок та інші документи, перелік яких визначений цим Порядком, до МВС України для прийняття відповідного рішення.

Таким чином, приймаючи рішення про відмову у підготовці висновку про виплату одноразової грошової допомоги, що відображено у листі від 05.01.2022 №1, ГУ МВС у Львівській області допустило перевищення своїх повноважень.

Відповідач на стадії прийняття документів має підготувати та направити висновок до Міністерства внутрішніх справ України, а не вирішувати питання права позивача на отримання грошової допомоги.

Вказане дає підстави стверджувати про протиправність дій відповідача щодо відмови у підготовці висновку про виплату одноразової грошової допомоги та направленні такого висновку із необхідним пакетом документів до МВС України, тому позовні вимоги в частині їх оскарження є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Оскільки до компетенції відповідача, як зазначено вище, не належить питання прийняття рішення про призначення або відмови у призначення грошової допомоги, такі повноваження притаманні виключно МВС України, то зважаючи на сформульовану позивачем другу позовну вимогу, в частині вимоги призначити таку допомогу є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Натомість вимога про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Як зазначив Верховний Суду у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі №2а-204/12.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано обов`язок доведення правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не надано до суду доказів про виконання ним вимог пункту 8 Порядку №850, а саме - подання у 15-денний строк з дня реєстрації документів МВС України висновку щодо виплати грошової допомоги з доданими документами (зазначеними у пунктах 6 та 7 вказаного Порядку) відносно ОСОБА_1 для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Даючи оцінку поведінці відповідача щодо відмови у підготовці висновку про призначення одноразової грошової допомоги, оформленої листом від 05.01.2022 №1, які зумовили звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що такі не відповідають вимогам Порядку №850 та визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому першу позовну вимогу слід задовольнити шляхом визнання протиправною відмови позивачу у поданні у 15-денний строк з дня реєстрації документів МВС України висновку щодо виплати грошової допомоги з доданими документами (зазначеними у пункті 6 та пункті 7 Порядку №850) для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Ураховуючи вказане та висновки суду, викладені вище, друга позовна вимога підлягає до задоволення шляхом зобов`язання ГУ МВС України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 18 листопада 2021 року ІІ групи інвалідності та 70 відсотків втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби у міліції, у відповідності до вимог пункту 8 Порядку №850 та подати МВС України висновок для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Григоренка, 3, м. Львів, 79007, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Григоренка, 3, м. Львів, 79007, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у поданні у 15-денний строк з дня реєстрації документів Міністерству внутрішніх справ України висновку щодо виплати грошової допомоги з доданими документами (зазначеними у пункті 6 та пункті 7 Порядку №850) для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Григоренка, 3, м. Львів, 79007, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 18 листопада 2021 року ІІ групи інвалідності та 70 відсотків втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби у міліції, у відповідності до вимог пункту 8 Порядку №850 та подати МВС України висновок для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома