Справа № 160/5827/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/5827/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_3

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року в адміністративній справі № 160/5827/21 (суддя І інстанції - Нелеса О.М.)

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та бездіяльності, і зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 (далі - відповідача) щодо не нарахування та невиплати їй індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року;

- стягнути з відповідача на її користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року у розмірі 83 625, 23 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 при обчисленні починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01.01.2018;

- зобов`язати відповідача, починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 включно вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01.01.2018 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 при обчисленні починаючи з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 № 2629-VII1 «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 01.01.2019;

- зобов`язати відповідача, починаючи з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим; званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 01.01.2019, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 при обчисленні починаючи з 01.01.2020 по 01.10.2020 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020;

- зобов`язати відповідача починаючи з 01.01.2020 по 01.10.2020 включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадовго окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020;

- зобов`язати відповідача сплатити недоплачені протягом 2018, 2019 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» на 01.01.2018, Законом України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на 01.01.2019 та Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018%

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення»;

- зобов`язано відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні позивача з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та здійснити виплату недоплаченої суми.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги, в яких

позивач просить скасувати оскаржене рішення частково і задовольнити позов в частині вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди,

відповідач просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що у 2013-2018 роках при виплаті грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки відповідач у складі її грошового забезпечення протиправно не враховував щомісячну додаткову грошову винагороду, яку вона фактично отримувала.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що для виплати у 2016-2017 роках індексації грошового забезпечення не було фінансового ресурсу, здійснення такої індексації призвело б до порушення статті 51 Бюджетного кодексу України. В частині виплати одноразової грошової допомоги при звільнення відповідач вказав, що щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується та виплачується зазначена допомога, а тому підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні.

Від позивача та відповідача відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_3.

Наказом командира військовій частині НОМЕР_3 від 15 березня 2021 року № 8-рс позивач звільнена з військової служби за п. «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та 17 березня 2021 року виключена зі списків особового складу частини наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 58. Також останнім наказом визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення відповідно до постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 та розділу 32 пункту 1 наказу Міністра оборони України від 7 червня 2018 року № 260 за 25 календарних років у сумі 156956 гривень 25 копійок. (а.с. 35-36)

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 11 грудня 2019 року, позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. (а.с. 34)

19 березня 2021 року позивач звернулась до відповідача з листом, в якому просила:

- нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, застосовуючи базовий місяць для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- нарахувати та виплатити їй компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.04.2018;

- перерахувати та виплатити їй грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки в розмірі, який обчислений з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплаченої суми;

- перерахувати та виплатити їй посадовий оклад та оклад за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704;

- перерахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації, яку вона отримувала за час проходження військової служби.

Зазначені вимоги позивача відповідачем виконані не були.

Натомість відповідачем надані позивачу довідки від 29 березня 2021 року, в яких зазначено про відсутність підстав для відповідних виплат. (а.с. 47, 48, 51, 52)

Не погоджуючись з такою відповіддю відповідача позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення. Разом з тим, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені. В частині вимог стосовно виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, суд зазначив, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію грошового забезпечення. Відмовляючи в позові в частині нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, суд виходив з того, що відповідачем у спірний період виплачувалась позивачу матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (окрім 2016 року) та допомога для оздоровлення, у межах бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_3, розмір цих допомог не перевищував місячного грошового забезпечення військовослужбовця, а мінімальний розмір не був визначений законодавством, а тому підстави для нарахування та виплати позивачу зазначених видів допомоги за 2013-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відсутні.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

З огляду на приписи ч. 1 ст. 308 КАС України рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволення позову, а також в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу зазначені види допомоги. В іншій частині рішення суду не оскаржено.

1. Стосовно індексації грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, нормами чинного законодавства прямо передбачено проведення індексації саме грошового забезпечення.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, Закони № 2011 та № 1282 повністю кореспондуються між собою і передбачають право військовослужбовця на індексацію грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 1 цього Порядку № 1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

При цьому реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Як правильно з цього приводу зазначив суд першої інстанції, відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на зазначені цілі бюджетних асигнувань без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів. Отже, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

З огляду на наведені вище норми колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період.

2. Стосовно одноразової грошової допомоги при звільненні.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011 встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частини другої статті 15 цього Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 7 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 5 розділу ХХХІІ Порядку № 260 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Оскільки індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення військовослужбовця і відповідно до наданого відповідачем розрахунку (а.с. 49-50) виплачувалась позивачу щомісячно з грудня 2018 року по день звільнення, то повинна бути включена до розміру одноразової грошової допомог у разі звільнення з військової служби, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Натомість стосовно включення до розміру, з якого обчислюється одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби щомісячної додаткової грошової винагороди колегія суддів зазначає, що виплата військовослужбовцям такої винагороди була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, яка втратила чинність з 1 березня 2018 року на підставі постанови КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 і на день звільнення позивачу не виплачувалась.

Зазначене також підтверджується розрахунками про грошове забезпечення позивача (а.с. 44, 45), відповідно до яких щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% позивачу виплачувалась до 2018 року.

Отже, оскільки за останньою займаною позивачем посадою вказана винагорода не виплачувалась, то підстави для включення її розміру до одноразової грошової допомог у разі звільнення з військової служби відсутні.

Суд першої інстанції в цій частині уваги на втрату чинності постановою № 889, якою була передбачена виплата щомісячної додаткової грошової винагороди, не звернув і помилково позов у цій частині задовольнив.

3. Стосовно виплатити позивачу грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2018 роки

Підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зазначена постанова діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Постанова № 1294) було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260), яка була чинною на час існування спірних правовідносин і визначала порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Згідно з пунктом 30.1 розділу XXX Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 30.2 розділу XXX Інструкції № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Пункт 30.3 Інструкції № 260 визначає, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту 33.1 розділу XXXIII Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 33.2 розділу XXXIII Інструкції № 260 матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги

Пункт 33.3. Інструкції № 260 встановлює, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно з розрахунками, складеними відповідачем, які не оспорюються позивачем, грошова допомога для оздоровлення виплачувалась позивачу у 2015-2018 роках, а матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - 2015, 2017 та 2018 роках. Доказів, що позивач отримувала зазначені види допомоги в інші спірні роки або зверталась за їх виплатою та їй в цьому було відмовлено, суду не надавались, а тому рішення суду переглядається лише щодо правомірності обчислення відповідачем розмірів грошової допомоги для оздоровлення у 2015-2018 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015, 2017 та 2018 роках.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

Позивач наполягає, що відповідачем протиправно у зазначені роки вказані види допомоги виплачувались в меншому, ніж передбачено чинним законодавством розмірі, оскільки відповідачем до складу грошового забезпечення не включалась щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою № 889, яка була чинною на момент виплати допомоги.

Позиція відповідача полягає в тому, що зазначена грошова винагорода не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, а тому правомірно відповідачем не враховувалась при спірних виплатах. Свою позицію відповідач обґрунтовує положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року№ 550 (далі - Інструкція № 550), пунктами 8-10 якої встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Разом з тим, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 листопада 2021 року № 825/997/17, зі змісту постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Відповідно до змісту Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (у редакції, чинній на час затвердження Інструкції № 550), одним з основних завдань Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, було встановлення порядку грошового забезпечення.

Зазначене повноваження Міністерства оборони України корелює з пунктами 1 інструкцій № 550 та № 595.

Водночас Велика Палата Верховного Суду наголосила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-XII та постанови № 889, а не Інструкцій № 595 та 550.

Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислювались грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а тому при виплаті грошової допомоги для оздоровлення у 2015-2017 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 та 2017 роках відповідач повинен був ці види допомоги обчислювати з урахуванням отриманої позивачем щомісячної додаткової грошової винагороди.

Водночас висновки суду першої інстанції, що при нарахуванні зазначних видів допомоги у вказані роки враховувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, а тому підстави для задоволення позову відсутні, є помилковими, оскільки з наданих відповідачем розрахунків судом встановлено, що ця допомога не врахована.

Так, місячне грошове забезпечення позивача у 2015 році складало 3647,6 грн, а грошова допомога для оздоровлення виплачена в розмірі 2279,75, тобто без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 1367,85 грн. Аналогічна ситуація склалась і у 2016 та 2017 роках.

Так само і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2015 та 2017 роках виплачена без врахування спірної винагороди.

Посилання в цьому випадку суду першої інстанції на право, а не обов`язок відповідача надавати військовослужбовцям спірні допомоги, а також на наявність обмеження лише максимального розміру допомоги є безпідставними, оскільки, як зазначалось вище, грошова допомога для оздоровлення виплачується в розмірі місячного грошового забезпечення, а не в розмірі, який визначить керівництво військової частини.

Розмір же матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за неведеними вище нормами не повинен перевищувати місячного грошового забезпечення, проте визначається керівництвом не довільно, а відповідно до визначеного відсотку до грошового забезпечення. Як зазначено у розрахунку допомоги (а.с. 45), цей відсоток, зокрема у 2017 року був визначений у 86,94% від грошового забезпечення. Грошове забезпечення позивача у 2017 році складало 8037,01 грн, а допомога виплачена в розмірі 4367,1 грн, що є 86,94% від 5023,13 грн, тобто грошового забезпечення без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка у 2017 році у позивача складала 3013,88 грн.

Отже, розмір грошової допомоги для оздоровлення у 2015-2017 роках і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 та 2017 роках відповідачем розрахований і відповідно виплачений позивачу неправильно.

Разом з тим, як зазначалось вище, у 2018 році щомісячна додаткова грошова винагорода позивачу не виплачувалась у зв`язку з втратою чинності постановою № 889, що підтверджується відповідними розрахунками (а.с. 45, 46), а тому грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році виплачені в належних розмірах.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, враховуючи наведені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції у зазначених вище частинах неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову у зазначених частинах.

Оскільки розгляд справи здійснений за правилами спрощеного позовного провадження, то постанова суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_3 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року в адміністративній справі № 160/5827/21 скасувати в частині задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні позивача з військової служби з урахуванням до складових місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», і в цій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року в адміністративній справі № 160/5827/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2015-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 та 2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2015-2017 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 та 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, і в цій частині позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошової допомоги для оздоровлення за 2015-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 та 2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2015-2017 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2015 та 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та раніше виплачених сум.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко