Справа № 440/4845/22
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20 липня 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/4845/22

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Бойко С.С., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відповідно до якої просить:

визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, які прийняті державним кадастровим реєстратором відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Коросташової С.О. щодо ОСОБА_2 ;

зобов`язати Державного кадастрового реєстратора відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Коросташову С.О. внести відомості до Державного земельного кадастру про земельні ділянки, згідно заяви позивача, відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру і на підставі розробленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, які розташовані па території Великорублівської сільської ради Полтавського району (раніше: Малорублівеька сільська рада Котелевського району Полтавської області.

Ухвалою суду від 01 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду:

документа про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від чи відстрочення сплати судового збору відповідно до закону;

належних доказів дотримання позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою або заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням в ній інших обґрунтованих підстав поважності пропуску такого строку для його поновлення;

позовної заяви, оформленої відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, із зазначенням особи, до якої звернені вимоги позову, в якості відповідача (зазначити повне найменування, його місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, його офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти), а також копій такої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи;

обґрунтування необхідності залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Великорублівської об`єднаної територіальної громади в особі Великорублівської сільської ради;

завірених підписом позивача (шляхом виконання напису "згідно з оригіналом", зазначенням прізвища та ініціалів особи, її підпису та дати засвідчення) належної якості (читабельних) копій доданих до позовної заяви документів та документів на які посилається позивач у позові та обґрунтовує свої позовні вимоги разом з примірниками для направлення іншим учасникам справи.

30 червня 2022 року представником позивача надано до суду документи на виконання вимог вказаної ухвали, у тому числі документ про сплату судового збору, клопотання про залучення співвідповідача, а також клопотання про усунення недоліків, до якого додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Надаючи оцінку клопотанню про поновлення пропущеного процесуального строку, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частин другої та третьої цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а тощо, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежала від волевиявлення особи.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання результатів свого звернення у встановлений законом строк або звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Як зазначає сам позивач у позові, ще 07.06.2021 року, тобто майже рік тому, він уклав договір на виконання землевпорядних робіт. Після виготовлення документації із землеустрою розробником документації через "Електронні сервіси" Державного земельного кадастру було подано документи із землеустрою щодо відведення земельної ділянки від імені заявника для внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Рішенням Державного кадастрового реєстратора Коросташової С.О. від 25.08.2021 року було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

В той же час, як зазначено в ухвалі суду від 01 червня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, позивач бажаючи у проведенні вказаних реєстраційних дій, свідомо без жодних наведених об`єктивних причин не цікавився ні ходом виконання розробником умов договору, ні процесом проведення реєстрації, а зокрема і рішенням за наслідками розгляду заяви, поданої від його імені. Більше того, ні сам позивач, ні його адвокат не вчинили жодних активних дій направлених на отримання вказаного оскаржуваного рішення, а безпідставно просять суд витребувати його у відповідача, без наведення жодних об`єктивних причин неможливості отримання вказаного рішення самостійно і ще до звернення до суду.

Відтак, твердження позивача про необхідність визнання поважною причиною пропуску строку звернення до суду через неотримання ним оскаржуваного рішення визнано судом в такій ухвалі необґрунтованим та безпідставним.

Також, судом зауважено в ухвалі суду від 01 червня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, що договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом Борзовцем О.В. укладено 30 листопада 2021 року, що підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги віл 07.12.2021 № 1069305.

Згідно ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Пунктом 3 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб /п.1/, а також у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" /п.3/.

При цьому, додане до позову клопотання про поновлення строку звернення до суду не містить підтвердження про об`єктивні обставини, що позбавили позивача звернутись до суду як до укладення договору з адвокатом, так і в проміжок часу з дати укладення договору (30.11.2021) по дату введення воєнного стану в Україні (24.02.2022).

Суд наголошує, що незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не можуть розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають йому вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 30.08.2018 в адміністративній справі № 813/2897/16.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, наведені у поданому представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 01 червня 2022 року клопотанні про поновлення процесуального строку, суд зазначає наступне.

У численній практиці Верховного Суду, в тому числі у постановах від 13 лютого 2018 року у справі №308/12874/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі №805/3881/18-авід 01 грудня 2020 року у справі №807/658/18, від 05 березня 2021 року у справі № 140/1738/19, Верховним Судом викладені висновки про те, що "поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)."

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а тощо, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежала від волевиявлення особи.

Так, представник позивача, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, посилається на неодноразове звернення до суб`єкта владних повноважень засобами телефонного зв`язку та спробами потрапити на особистий прийом задля отримання інформації щодо винесення відповідного рішення. Однак належної відповіді позивачу тривалий термін не надавали. Тільки після отримання усної відповіді від суб`єкта владних повноважень про наявність винесеного рішення позивач розпочав процедуру звернення до суду.

Суд визнає такі доводи не обґрунтованими належно, оскільки доказів на підтвердження викладеного не було надано. Жодних належних та допустимих доказів в підтвердження формулювань позивача про ніби його неодноразові звернення до відповідача ні до позову, ні до клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було.

При цьому, критично оцінюється судом і твердження, що оскільки відсутні підтвердження отримання позивачем копії оскаржуваного рішення, відсутні підстави вважати, що процесуальний строк розпочався, так як про порушення права позивач має можливість дізнатись ВИКЛЮЧНО після ознайомлення зі змістом винесеного щодо нього управлінського рішення.

На думку представника позивача, сам факт відсутності у позивача винесеного щодо нього управлінського рішення може свідчити про наявність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку з тієї підстави, що "після спливу строку на надання відповіді, позивач очікував певний строк, який може бути необхідний для надання відповіді із врахуванням можливих затримок відправки суб`єктом владних повноважень кореспонденції через значну завантаженість, а також особливості роботи Укрпошти".

Суд наголошує вкотре, що строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа, зокрема, повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Натомість представником позивача ні до позову, ні до заяви про поновлення процесуального строку не долучались письмові докази звернень до відповідача задля отримання інформації щодо винесення відповідного рішення саме у письмовій формі з доказами своєчасного (в межах процесуального шестимісячного строку) їх направлення та відмітками відповідача про отримання таких письмових звернень.

Твердження представника позивача про врахування позивачем можливих затримок відправки суб`єктом владних повноважень кореспонденції через значну завантаженість є надуманими та безпідставними. Позивачем жодним чином не розкривається у чому полягає так звана завантаженість суб`єкта владних повноважень.

Суд вкотре наголошує - позивач не надав ні до позову, ні до клопотання про поновлення строку звернення жодного належного доказу в підтвердження вчинення ним самим активних дій направлених на отримання відповідного рішення.

Позивач, якому достеменно було відомо про подання його документів державному реєстратору для реєстрації земельної ділянки, не вчинив жодних активних дій направлених на отримання результату такого звернення до суб`єкта владних повноважень. У той час, як суб`єктом владних повноважень ще 25.08.2021 року (тобто майже рік тому) було прийнято рішення в результаті відповідного звернення позивача.

Суд наголошує також на помилковості зауваження представника позивача, що неможливість отримання копії рішення не може свідчити про байдужість позивача чи небажання дізнатись відомості щодо реалізації свого права в умовах.

Варто наголосити, що саме по собі ненадання копії рішення не є перешкодою для вирішення судом питання про відкриття провадження у справі за даним позовом, а є лише свідченням суперечливості пояснень, наданих на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Відтак, суд не вбачає підстав вважати, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання інформації щодо винесення відповідного рішення у встановлений законом строк або звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду від 01 червня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, суд звернув увагу представника позивача, що йому як адвокату має бути відомо про його право підпису позову від імені особи, інтереси якої він представляє, а відтак твердження про поважність пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач не міг прибути до м. Полтава для підписання позову, є безпідставним та необґрунтованим.

На противагу викладеному, представником позивача зазначено, що право підпису від імені клієнта не нівелює та не обмежує права підпису безпосередньо позивачем. Здійснення підпису тільки представником при намірі самого позивача підписати позовну заяву може бути вираженням обмеження права особи ознайомлення із процесуальним документом та правом підпису, тобто обмеження волевиявлення особи, відмова ж від права підпису є нікчемною.

Викладене судом визнається юридично неспроможним твердженням, оскільки, по-перше, не підкріплене належними та допустимими доказами на підтвердження наміру самого позивача особисто підписати позовну заяву та вияву бажання особи ознайомлення із процесуальним документом перед його поданням до суду, а по-друге, не спростовує факту пропуску строку звернення у зв`язку з виникненням обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Представник позивача не був позбавлений права направити проект позову для свого довірителя засобами поштового та/або кур`єрського зв`язку або передати особисто. Однак він мав це зробити до закінчення процесуального строку звернення до суду. Жодних доказів існування об`єктивної неможливості здійснити відповідні дії у передбачений чинним законодавством строк - представником позивача надано не було.

Враховуючи викладене, причини пропуску строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами, зазначені позивачем у наданих поясненнях, суд вважає неповажними. Належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав.

Відтак, суд приходить до висновку про безпідставність клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, і, як наслідок, відмовляє у його задоволенні.

Варто наголосити, що як зазначено в ухвалі суду від 01 червня 2022 року про залишення позовної заяви без руху частинами 3, 4 статті 46 КАС України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

У позові в якості відповідача визначено Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області із зазначенням коду в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 39767930.

Однак, вимоги прохальної частини позову звернені до Державного кадастрового реєстратора відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Коросташової С.О., що суперечить викладеним вище нормам, оскільки останній є окремим суб`єктом владних повноважень.

У зв`язку з викладеним, ухвалою суду від 01 червня 2022 року визначено такий недолік усунути шляхом надання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, із зазначенням особи, до якої звернені вимоги позову, в якості відповідача (зазначити повне найменування, його місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, його офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти), а також копій такої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.

Представником позивача надано лише клопотання про залучення співвідповідача, при цьому позовну заяву, оформлену відповідно до частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, із зазначенням особи, до якої звернені вимоги позову, в якості відповідача.

Варто зазначити, що представник позивача подавши клопотання про залучення співвідповідача жодним чином не усунув недоліки позовної заяви, оскільки відповідного позову, оформленого у відповідності до вимог частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем на виконання вимог ухвали суду надано не було, однак зазначивши про необхідність залучення співвідповідача - державного кадастрового реєстратора Коросташової С.О. у позові в якому відсутні позовні вимоги до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, представник позивача фактично не усунув недоліки поданого ним позову, а створив ще більше недоліків позовної заяви, так як ні позов, ні вказане клопотання про залучення співвідповідача не містять позовних вимог адресованих одному із названих заявником відповідачів, а саме - до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що суперечить вимогам КАС України та свідчить про не усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 01.06.2022 року.

Відповідно до п. 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З урахуванням викладеного, оскільки позивачем не надано до суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, то наявні правові підстави, встановлені частиною 2 статті 123 КАС України, для повернення позовної заяви позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 248, 294, пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку у справі № 440/4845/22 - залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Копію позовної заяви залишити в суді.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Бойко