Справа № 120/3729/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 липня 2022 р. Справа № 120/3729/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (вул. 40-річчя Перемоги, 7, смт. Стрижавка, Вінницька обл., 23210)

про: визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення відповідача № 79 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної для ведення особистого селянського господарства» від 09.11.2021 року (24 сесія 8 скликання); визнання незаконним та скасування рішення відповідача № 21 «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади, права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» від 09.11.2021 року в частині, що стосується земельної ділянки з кадастровим номером 520684000:09:003:0045; зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність позивача земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :09:003:0045 площею 1,0 га за межами села Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області за клопотанням позивача від 25.08.2021 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 25.08.2021 року звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) площею 1,0 га, кадастровий номер :09:003:0045 за межами села Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області на території Стрижавської територіальної громади. Відповідач рішенням №79 від 09.11.2021 року (24 сесія 8 скликання) відмовив позивачеві у затвердженні вищевказаного проекту землеустрою з підстав того, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів. Позивач зазначає, що відповідачем порушено строк розгляду поданого ним клопотанням, а заборона відчужувати до завершення торгів земельні ділянки, що включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, які виставлені на земельні торги, не є законною підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою. Крім того, позивач зауважує, що 09.11.2021 року відповідачем прийнято рішення № 21 «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» із включенням до зазначеного переліку земельної ділянки, у затвердженні проекту землеустрою якої позивачеві було відмовлено. Позивач вказує, що відповідач безпідставно відмовив в затвердженні розробленого проекту землеустрою та при прийнятті рішення № 21 від 09.11.2021 року порушив вимоги законодавства.

Ухвалою суду від 09.05.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31.05.2022 року за вх. № 29470/22 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти заявленого позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів. Відтак, самостійною та достатньою підставою для відмови, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є її включення до переліку земельних ділянок комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги. З огляду на наведене, рішення 24 сесії 8 скликання №79 від 09.11.2021 року є законним та обґрунтованим, відповідно відсутні підстави для його скасування.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення відповідача № 21 «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» від 09.11.2021 року в частині, що стосується земельної ділянки з кадастровим номером 520684000:09:003:0045, відповідач зазначає наступне. До переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставляються на земельні торги, може бути включено земельну ділянку лише за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку відповідно до вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України. За відповідачем у Державному земельному кадастрі зареєстроване право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:003:0045. Отже, при прийнятті рішення №21 від 09.11.2021 року, відповідачем дотримано всіх вимог закону щодо підготовки лотів для продажу прав на земельних торгах.

Крім того, відповідно до Регламенту Стрижавської селищної ради 8 скликання питання розглядаються в тій послідовності, в якій вони включені до порядку денного засідання. Так, до порядку денного Стрижавської селищної ради 24 сесії 8 скликання були включені та вирішувалися питання, зокрема щодо прийняття оскаржуваних рішень. Виходячи з принципу черговості розгляду, спочатку прийнято рішення №21 «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» , а в подальшому, виходячи з того, що земельна ділянка з кадастровим номером 520684000:09:003:0045, щодо якої позивачем розроблений та поданий на затвердження проект землеустрою, була виставлена на торги , прийнято рішення №79 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної для ведення особистого селянського господарства». Відповідач вказує, що сесії ради проводяться із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, протоколи сесії є відкритими, оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відтак позивач мав можливість бути присутнім на відповідній сесії ради та, у випадку наявності заперечень щодо виставлення права оренди на земельну ділянку, щодо якої ним подано на затвердження проект землеустрою, міг висловити свою незгоду безпосередньо на сесії ради.

Стосовно позовної вимоги зобов`язального характеру, відповідач зазначає, що це є втручанням в його дискреційні повноваження. З огляду на викладене, відповідач вважає дану позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивачеві відповідно до наказу № 2-9346/15-20 СГ від 24.04.2020 року Головним управління Держгеокадастру у Вінницькій області надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницкього району Вінницької області із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Державним підприємством «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповідно до договору № 2487 від 13.05.2020 року розроблено відповідний проект землеустрою, який був погоджений 23.12.2020 року.

25.08.2021 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність позивача земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) з кадастровим номером :09:003:0045, площею 1,3 га за межами села Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області на території Стрижавської територіальної громади.

Відповідач рішенням 24 сесії 8 скликання № 21 від 09.11.2021 року «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» затвердив перелік відповідних земельних ділянок, серед яких зазначено земельну ділянку з кадастровим номером 520684000:09:003:0045.

На цій же сесії відповідачем прийнято рішення № 79 від 09.11.2021 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної для ведення особистого селянського господарства» з підстав включення земельної ділянки, щодо якої ним на затвердження подано проекту землеустрою, до переліку земельних ділянок комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України).

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

П. «б» ст. 12 ЗК України передбачає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Ч. 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовий статус відповідача визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Ст. 26 Закону №280/97-ВР передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад. Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно ч. 1, 2 ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, а також відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування врегульовані Законом України від 22.05.2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV).

Відповідно до ст. 25 Закону № 858-IV документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою належать, серед іншого, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.

За нормами ч. 1 ст. 50 Закону № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.

Суд зазначає, що за змістом ст. 30 Закону № 858-IV погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст.118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм доводить, що громадяни можуть набувати право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності виключно за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Законодавцем визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначені в ст. 118 ЗК України, органи приймають одне з відповідних рішень. Рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, надання земельних ділянок, залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави.

З матеріалів справи встановлено, що наказом Головного управління Держегокадастру у Вінницькій області № 2-9346/15-20 СГ від 24.04.2020 року позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 25.08.2021 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою, адже саме до повноважень відповідача належить вирішення питання про затвердження зазначеного проекту.

Відповідач рішенням 24 сесії 8 скликання № 21 від 09.11.2021 року «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» затвердив перелік відповідних земельних ділянок, серед яких зазначено земельну ділянку з кадастровим номером 520684000:09:003:0045. Водночас, на цій же сесії відповідачем прийнято рішення № 79 від 09.11.2021 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної для ведення особистого селянського господарства» з підстав включення земельної ділянки, щодо якої ним на затвердження подано проекту землеустрою, до переліку земельних ділянок комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28.10.2021 року у справі 240/8547/19.

Так, Верховний Суд зазначає, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії направлені на відчуження в майбутньому об`єкта речових прав на користь заінтересованої особи, за умови дотримання цією особою встановленої земельним законодавством процедури отримання у власність земельної ділянки.

При цьому, колегія суддів враховує, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 року в справі № 688/2908/16-ц, вказала, що на обидві сторони поширюється обов`язок діяти добросовісно.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі.

Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.

Оцінка поведінки як добросовісної чи недобросовісної має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Отже, застосовуючи запропонований Великою Палатою Верховного Суду правовий підхід до вирішення цього конкретного спору, насамперед необхідно встановити правомірність (добросовісність) поведінки обох сторін правовідносин.

Так, судом встановлено, що після отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, позивачем в подальшому, у встановленому законом порядку, розроблено та подано на затвердження відповідачем відповідний проект, чим позивач продемонстрував намір отримати у власність бажану земельну ділянку.

Зазначені обставини свідчать про активну позицію позивача щодо узаконення права власності на спірну земельну ділянку.

Водночас, відповідач розглянув клопотання позивача від 25.08.2021 року лише 09.11.2021 року, що свідчить про порушення двотижневого строку, встановленого ЗК України, для розгляду таких клопотань. Крім цього, відповідач в один день - 09.11.2021 року прийняв і рішення № 21 «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» із включенням до зазначеного переліку земельної ділянки, про затвердження проекту землеустрою якої раніше звернувся позивач.

З наведеного вбачається, що в межах встановленого законом строку розгляду клопотання позивача, підстави для відмови в затвердженні його проекту землеустрою були відсутні, оскільки рішення № 21 «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» не існувало.

Суд також зазначає, що відповідачу була відома інформації про отримання позивачем дозволу на розроблення проекту землеустрою і що такий дозвіл реалізовано, відповідний проект розроблено, однак відповідачем створено перешкоди у наданні бажаної земельної ділянки у власність позивачу шляхом зволікання з прийняттям рішення за клопотанням позивача від 25.08.2021 року у визначений законом строк, а також прийняттям рішення № 21 від 09.11.2021 року про включення, запитуваної позивачем, земельної ділянки до переліку вільних земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги .

В свою чергу позивач, отримавши позитивне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, мав усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням щодо оформлення бажаної земельної ділянки у власність.

При розгляді цієї справи, суд враховує, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Відповідно правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що прийняття рішення про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку, щодо якої попередньо уповноваженим органом надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою і такий проект розроблено та подано на затвердження, порушує права зацікавленої особи, яка діяла добросовісно, на отримання земельної ділянки у власність.

Судом не заперечується те, що положеннями ЗК України відповідач наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності, у тому числі через включення окремих земельних ділянок до переліку земельних ділянок з продажу права оренди на земельних торгах.

Але при цьому відповідач повинен враховувати, що відповідно до ч. 3 ст. 134 ЗК України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 - 21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України, серед іншого, визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на такі положення законодавства, суд зазначає, що відповідач має діяти у межах повноважень органів місцевого самоврядування у сфері розпорядження землями комунальної власності та має можливість вирішувати питання доцільності продажу земельної ділянки на земельному аукціоні, за виключенням тієї земельної ділянки, стосовно якої вже надано у встановленому законом порядку уповноваженим органом дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність, проект виготовлено та подано до відповідача на затвердження.

Така позиція суду відповідає та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного суду у подібних правовідносинах, викладеними у постанові від 06.02.2019 року у справі № 346/2888/16-а, у яких з урахуванням положення ч.3 ст. 134 ЗК України про те, що земельні торги не проводяться, зокрема, у разі використання права громадян на безоплатну передачу їм земельних ділянок з комунальної власності. А також правовим висновкам, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.10.2021 року у справі №240/8547/19 (адміністративне провадження № К/9901/35613/19).

Також суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

За наведеного правового регулювання питання передачі земельних ділянок у власність громадянам, та враховуючи встановлені обставини справи, суд зазначає, що неприйняття відповідачем рішення, за результатами розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою в строк, передбачений ЗК України, а в подальшому створення умов для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її передачі у власність, порушує право особи на реалізацію права на безоплатне отримання земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить до висновку, що рішення 24 сесія 8 скликання відповідача № 79 від 09.11.2021 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної для ведення особистого селянського господарства» та рішення 24 сесія 8 скликання відповідача № 21 від 09.11.2021 року «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» в частині, що стосується земельної ділянки з кадастровим номером 520684000:09:003:0045 слід визнати протиправними (а не незаконним, як просить позивач). Суд звертає увагу, що саме такий спосіб захисту відповідає положенням п. 2 ч. 1 ст. 5 та п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України. Відтак, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про скасування рішення 24 сесія 8 скликання відповідача №21 від 09.11.2021 року в частині, що стосується земельної ділянки з кадастровим номером 520684000:09:003:0045 та рішення 24 сесія 8 скликання відповідача №79 від 09.11.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково.

Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої, адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправними рішення 24 сесія 8 скликання відповідача №21 від 09.11.2021 року в частині, що стосується земельної ділянки з кадастровим номером 520684000:09:003:0045 та рішення 24 сесія 8 скликання відповідача №79 від 09.11.2021 року, відповідно позовна вимога про скасування вказаних рішень також підлягає задоволенню, як похідна.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то суд зазначає таке.

У постанові від 11.02.2021 року у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на вищезазначені висновки, суд при вирішенні спору, та задля застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, має установити наявність усіх умов.

Перевіряючи наявність цих умов, суд констатує про наявне порушення прав позивача щодо протиправної відмови у затвердженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. Обставини справи свідчать, що відповідач не здійснив належного розгляду клопотанням позивача з прийняттям рішення по суті звернення протягом визначеного строку. Разом з тим, суд вважає, що не може підміняти собою орган місцевого самоврядування та надавати оцінку тим обставинам, які не були досліджені цим суб`єктом владних повноважень, а саме в частині дотримання позивачем умов, визначених законом для прийняття рішення, зокрема, питанню форми, змісту, повноти та достовірності наданих до відповідача документів.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом, і вчинення таких дій не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому судом враховується, що у зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022 № 341/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/202 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відтак, враховуючи, що відповідач є органом місцевого самоврядування, що залучений до реалізації та здійснення передбачених Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходів і повноважень воєнного стану, пріоритетними при проведенні пленарних засідань Ради є заходи спрямовані на забезпечення оборони України, захист безпеки населення та інтересів держави. А тому, в період дії воєнного стану покладення на відповідача обов`язку по розгляду клопотання позивача у бажаний для позивача спосіб (на першій черговій сесії), суперечитиме принципу пропорційності.

Законом України від 24.03.2022 року № 2145-XI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до ЗК України.

Так, вказаним законом р. X Перехідні положення ЗК України доповнено п. 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:

5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передача земель державної, комунальної власності у приватну власність

Тому, положення Закону від 24.03.2022 року № 7178, який повинен застосовуватися органом місцевого самоврядування при розгляді ініційованого позивачем земельного питання, виключатиме позитивне вирішення клопотання позивача під час дії воєнного стану.

Отже, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовної вимоги зобов`язального характеру в спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) площею 1,0 га, кадастровий номер :09:003:0045 за межами села Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області на території Стрижавської територіальної громади та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України дають підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про землеустрій" та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 09.11.2021 року «Про перелік вільних земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності Стрижавської територіальної громади права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами та щодо умов продажу права оренди земельних ділянок» в частині, що стосується земельної ділянки з кадастровим номером 520684000:09:003:0045.

Визнати протиправним та скасувати рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 79 від 09.11.2021 року «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної для ведення особистого селянського господарства».

Зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) площею 1,0 га, кадастровий номер :09:003:0045 за межами села Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області на території Стрижавської територіальної громади та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області (вул. 40-річчя Перемоги, 7, смт. Стрижавка, Вінницька обл., 23210, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 25.07.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна