Справа № 160/20185/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/20185/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року

у справі №160/20185/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-4547-53 У від 11.08.2021р. на суму 37788,74 грн. Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 37788,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 03.08.1992р. була зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності. Після набрання чинності 01.07.2004 Законом України від 15.05.2003 №755-VI «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» позивачка не пройшла передбачену ним процедуру державної реєстрації, отже не набула статусу фізичної особи-підприємця. Також звернула увагу суду на той факт, що свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, видані до 01.07.2004, вважаються недійсними через один рік після набрання чинності Законом України від 01.07.2010 №2390-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», тобто починаючи з 03.03.2011. Отже вона не є фізичною особою-підприємцем та не була ним на момент винесення оскаржуваної вимоги. З урахуванням того, що позивачка до державних реєстраторів самостійно не зверталася, за її ініціативою відомості до ЄДР щодо неї не вносились, позивачка вважає, що не була суб`єктом підприємницької діяльності, а тому оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. у справі № 160/20185/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задоволено.

Разом з тим, судом відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої позивачка просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. у справі № 160/20185/21, в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не приділив належної уваги її доводам та сталій судовій практиці з цього приводу. Наполягає на тому що має право на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту заяви позивача вбачається, що вона містить вимоги щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається з апеляційної скарги, позивачкою порушено питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась Адвокатським бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» на підставі Договору про надання правничої допомоги №31/08/2020 від 31 серпня 2020 року.

Відповідно до акта від 25.10.2021 року приймання-передачі послуг за договором №31/08/2020 вартість послуг професійної правничої допомоги становить 3500 грн з яких: 500грн. ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 66763178; 3000грн. складання адміністративного позову.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

З урахуванням викладеного, судова колегія зауважує, що вирішення питання про стягнення суми заявлених витрат, суд вирішує з урахуванням клопотанням іншої сторони, щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді даної справи, відповідачем заявлено заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, проте не надано доказів та будь-яких ґрунтовних пояснень чому заявлену суму витрат відповідач вважає неспівмірною.

Посилання суду на те, що витрати на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження не відносяться до витрат на вирішення справи, колегія суддів вважає помилковим, оскільки судом першої інстанції під час викладу обставин по справі зазначено, що про оскаржувану вимоги позивачка дізналась лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відкритого щодо стягнення з неї недоїмки зі сплати єдиного внеску.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними витрати на правничу допомогу, а з огляду на відсутність заперечень з боку відповідача, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню в заявленому позивачкою розмірі.

Крім того, скаржником в вимогах апеляційної скарги заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу за складання апеляційної скарги в розмірі 2000 грн. які підтверджені актом приймання-передачі послуг №4 від 13.05.2022, договором про надання правової допомоги №31/08/2020 від 31.08.2020 та додатковими угодами до неї №4 від 13.05.2022 та №5 від 13.05.2022.

При розгляді апеляційної скарги, від відповідача заперечень щодо суми відшкодування витрат на правничу допомогу, не заявлялось. Самостійно, з власної ініціативи, суд позбавлений можливості зменшувати заявлений розмір витрат.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням прийнятого судом апеляційної інстанції рішення по справі, з відповідача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. у справі № 160/20185/21 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. у справі № 160/20185/21 скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення вимог про стягнення судових витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 р. у справі № 160/20185/21 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко