Справа № 560/12715/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/12715/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

20 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання діяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» на виконання наказу від 22.02.2021 року за №85/0;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 24.02.2021 по 27.05.2021 включно в сумі 46097 грн. 31 коп.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 19.01.2022 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні із служби за період з 23.02.2021 по 28.05.2021.

Зобов`язав Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021 по 28.05.2021 в сумі 46592,04 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Хмельницькій області від 10.11.2021 №553 платіжним дорученням від 24.02.2021 №587 ГУНП в Хмельницькій області було перераховано грошове забезпечення за 23 дні лютого, компенсація відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 14970,60 грн. Платіжним дорученням від 27.05.2021 №2242 ГУНП в Хмельницькій області була перерахована сума одноразової грошової допомоги при звільненні на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 190409,84 грн.

Вважає, що на поліцейських, які проходять службу у Національній поліції України, положення Закону України "Про оплату праці" та іншого законодавства у сфері трудових відносин, в тому числі Кодексу законів про працю України, не поширюються, оскільки проходження служби у Національній поліції України урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що його звільнено з 23.02.2021 зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 ст. 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та компенсації за невикористані 4 доби щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році, встановивши премію за лютий 2021 року у розмірі 25,168 %. Відповідно до відомостей по виписці по рахунку АТ КБ «Приватбанк», 26.02.2021 позивачем отримано заробітну плату в розмірі 14 970,60 грн. та 28 травня 2021 року 190410,62 грн.

Вважає протиправними дії позивача в частині затримки повного розрахунку (виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та компенсації за невикористані 4 доби щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році, премію) так як такі виплати проведені 26.02.2021 та 28.05.2021, а не у день звільнення зі служби в органах Національної поліції (23.02.2021).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Хмельницькій області.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №85о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено з 23.02.2021 зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 ст. 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Платіжним дорученням від 24.02.2021 №587 ГУНП в Хмельницькій області позивачу перераховано грошове забезпечення за 23 дні лютого, компенсація відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 14970,60 грн.

Платіжним дорученням від 27.05.2021 №2242 ГУНП в Хмельницькій області позивачу перерахована сума одноразової грошової допомоги при звільненні на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 190409,84 грн.

17.08.2021 позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію, в якому просив відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021 по 27.05.2021.

Згідно інформації викладеної в листі від 28.08.2021 відповідачем надано довідку про грошове забезпечення за останні два місяці перед звільненням зі служби в поліції та середньоденний заробіток на день звільнення. А також повідомлено позивача про те, що одноразова грошова допомога при звільненні не є складовою грошового забезпечення поліцейських, визначеного Постановою КМУ №988 від 11.11.2015 і Порядку та умов, а є окремою соціальною виплатою, що передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393. Кошти на виплату одноразової допомоги при звільненні надійшли на рахунок ГУПП в Хмельницькій області 26 травня 2021 року та платіжним дорученням від 27.05.2021 № 2242 були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, позивач звернувся із адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, Закон України "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Однак, зазначений нормативно-правовий акт не визначає підстави та порядок відшкодування поліцейським за затримку виплати належних при звільненні сум, у зв`язку із чим в таких випадках мають застосовуватися норми трудового законодавства.

Зокрема, статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Також, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити поліцейському, який звільняється зі служби, одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби.

Тобто, зазначена одноразова грошова допомога належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

При цьому, статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Водночас, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки позивача звільнено зі служби в поліції з 23.02.2021, а виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, компенсації за невикористані 4 доби щорічної основної, додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році, премії здійснена відповідачем лише 26.02.2021 та 28.05.2021, строк затримки розрахунку складає 94 дні.

При визначенні належної до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 та застосовує критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з урахуванням таких обставин, як розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно довідки №552 від 10.11.2021, середньоденне грошове забезпечення позивача складає: 495,66 грн.

Недоплачена позивачу сума становила 205380,44 грн. (190410,62 грн. + 14970,60 грн.).

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 495,66 грн. х 94 дні = 46592,04 грн.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи позицію відповідача та дії позивача, а також розмір недоплаченої суми, виходячи з принципу пропорційності та з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним і достатнім способом відновлення порушеного права позивача - стягнення на його користь 46592,04 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2021 по 28.05.2021.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.