Справа № 260/1692/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2022 року м. Ужгород№ 260/1692/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Зейкан М.М.

та осіб, які беруть участь у судовому засіданні:

представник позивача - Ільницький М.П.;

представник відповідача - Токар М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень, згідно якого просив суд:

1) Визнати протиправним та скасувати винесене ГУ ДПС у Закарпатській області податкове повідомлення-рішення № від 12.02.2020р.;

2) Визнати протиправним та скасувати винесене ГУ ДПС у Закарпатській області податкове повідомлення-рішення № від 12.02.2020р.;

3) Вирішити питання про стягнення всіх понесених Позивачем витрат за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Закарпатській області.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24.01.2020р. ОСОБА_1 отримав від Відповідача Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки № 23/33-06/ від 16.01.2020р., із змісту якого вбачається, що контролюючим органом встановлено порушення платником:

1) підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, в частині несвоєчасного подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016, 2017 та 2018 роки;

2) підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.19.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 162.1.1. пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України, в результаті чого донараховано ПДФО в сумі 3 042 326, 16 гривень, в тому числі за 2016 рік 1 148 262, 44 гривень, за 2017 рік 655 431, 11 гривень, за 2018 рік 1 238 632, 61 гривень;

3) підпункту 1.1., підпункту 1.2., підпункту 1.4., підпункту 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ, підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України, в результаті чого донараховано військового збору на загальну суму 253 527, 16 гривень, в тому числі за 2016 рік 95 688, 53 гривень, за 2017 рік 54 619, 25 гривень, за 2018 рік 103 219, 38 гривень.

Проте, вищевказані податкові повідомлення-рішення Позивач вважає протиправними та такими що підлягають скасуванню, обґрунтовуючи це тим, що оподаткування фінансових операцій відображених в Акті перевірки повинні здійснюватися відповідно до правил визначених п. 170.2 ст. 170 ПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, при цьому додаткового пояснивши, що позапланова перевірка проведена законно, за належних на те правових підстав, позивач був повідомлений про проведення перевірки за його податковою адресою, а також те, що позивач не надав підтверджуючих документів на придбання будівельних матеріалів, які були внесені в якості паю до кооперативу, що свідчить про відсутність підтвердження інвестиційних витрат на придбання інвестиційного активу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, 16.01.2020р., за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки № 23/33-06/ від 16.01.2020р. Головним управлінням ДПС у Закарпатській області встановлено порушення ОСОБА_1 :

1) підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, в частині несвоєчасного подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016, 2017 та 2018 роки;

2) підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.19.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 162.1.1. пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України, в результаті чого донараховано ПДФО в сумі 3 042 326, 16 гривень, в тому числі за 2016 рік 1 148 262, 44 гривень, за 2017 рік 655 431, 11 гривень, за 2018 рік 1 238 632, 61 гривень;

3) підпункту 1.1., підпункту 1.2., підпункту 1.4., підпункту 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ, підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України, в результаті чого донараховано військового збору на загальну суму 253 527, 16 гривень, в тому числі за 2016 рік 95 688, 53 гривень, за 2017 рік 54 619, 25 гривень, за 2018 рік 103 219, 38 гривень.

За результатами Акту перевірки Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення № від 12.02.2020р., про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 3042326,16 грн. та штрафних санкцій у сумі 760581,54 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 12.02.2020р. про донарахування податкового зобов`язання з військового збору в розмірі 253527,16 грн. та штрафних санкцій 63381,79 грн., які отримано Позивачем 14.02.2020р.

В порядку адміністративного оскарження, 24.02.2020р. Позивач звернувся зі скаргою до органу ДПС вищого рівня, - ДПС України щодо оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень.

21.04.2020р. Позивачем отримано Рішення ДПС України про результати розгляду скарги № 1637/Я/99-00-08-05-04-09 від 14.04.2020р., з якої вбачається, що ППР №№ 1 та 2 залишені ДПС України без змін, а скарга Позивача без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими податковим повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Вирішуючи спір по суті спірних правовідносин судом встановлено наступне.

15.03.2016 року Позивач уклав договір Пайової участі та набув у власність пай у пайовому фонді обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Мальовничий куточок» (далі ОБ ЖБК «Мальовничий куточок») на загальну суму 32928040,22 грн. (т.1 а.с.42-52 ).

15.03.2016 року Позивача прийнято в якості асоційованого члена ОБ ЖБК «Мальовничий куточок» що підтверджується відповідною заявою Позивача та протоколом №3/2016 Загальних зорів ОБ ЖБК «Мальовничий куточок» (т.1 а.с. 83-84).

Відповідно до пп 3.4 Статуту ОБ ЖБК «Мальовничий куточок» асоційованим членом Кооперативу може бути юридична чи фізична особа, яка визнає цей Статут, вносить вступний внесок на забезпечення розвитку Кооперативу, вносить пайовий внесок для здійснення статутної діяльності Кооперативу у розмірах і в строки, визначені цим Статутом і користується правом голосу у Кооперативі». (т. 1 а.с.69-82).

В подальшому, Позивачем було вчинено 71 правочин на загальну суму 16 973 961 гривень 99 копійок, внаслідок чого відбулося відчуження інвестиційних активів номінальною вартістю 16 973 961 гривень 99 копійок, що підтверджується відповідними матеріалами справи (т.2, т.3) .

Для вірного вирішення вказаної справи основним питанням являється визначення відповідних норм та правил згідно яких повинне відбуватись оподаткування вказаних операцій.

Питання оподаткування інвестиційного прибутку врегульовано пунктом 170.2 статті 170 ПК України.

Відповідно до підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Для цілей цього пункту термін «інвестиційний актив» означає пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом (підпункт 170.2.7 пункту 170.2 статті 170 ПК України).

Корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (підпункт 14.1.90 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені Законом України від 10 липня 2003 року № 1087-ІУ «Про кооперацію» (далі - Закон № 1087).

Статтею 2 Закону № 1087 визначено, зокрема, обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки;

Цільовий внесок - грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1087 кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Статтею 12 Закону № 1087передбачено, що член кооперативу має право: брати участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб.

За правилами статті 14 Закону № 1087 у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай.

Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю.

Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

Проаналізувавши наведені норми та положення статуту правильним є висновк про те, що позивач, як асоційований член кооперативу, має право участі в управлінні даним кооперативом (з правом дорадчого голосу) та право на отримання частини майна кооперативу, що відповідає ознакам корпоративних прав у розумінні підпункту 14.1.90 статті 14 ПК України, а частка Позивача у ОБ ЖБК «Мальовничий куточок» для цілей оподаткування є інвестиційним активом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КАС ВС від 06.07.2021 року у справі № 520/2969/19 (провадження № К/9901/424/20).

Відповідно донарахування Відповідачем Позивачу податкових зобов`язань на вищенаведені фінансові операції, виходячи з того, що такі доходи повинні включатися до інших доходів відповідно до підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України, без врахування особливостей оподаткування передбачених ст. 170 ПК України не відповідає приписам законодавства.

Стаття 71 КАС України визначає певні особливості доказування в порядку адміністративного судочинства. Вказані особливості, враховуючи суб`єктний склад таких спорів, відрізняють адміністративне судочинство від інших видів юрисдикційних проваджень.

Так, згідно вказаної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Якщо ж учасник справи, як зазначає ч. 6 ст. 71 КАС України, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

В долученому до матеріалів справи позивачем листі відповідача від 16.09.20р. за № 8494/Адв/-/07-16-04-05-10, представнику позивача адвокату Ільницькому М.П. відмовлено у отриманні інформації та копій документів, пов`язаних з досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 25.09.18р. за № 0000043, з огляду на знаходження таких матеріалів у органу досудового розслідування СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області.

В свою чергу, з долученого до матеріалів справи позивачем листі СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області від 14.09.20р. за № 292/1/07-97-03-08 у наданні такої інформації представнику позивача адвокату Ільницькому М.П. відмовлено, з огляду на положення статті 222 КПК України.

Сторонами не подані до суду документи, на підставі яких складений акт перевірки та винесені спірні податкові повідомлення-рішення, суд позбавлений можливості перевірити доводи контролюючого органу, і змушений опиратися на докази та матеріали навяні в матеріалах.

Статтею 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законом.

При цьому, положення КПК України містять відмінні від адміністративного судочинства процедури збирання, перевірки та оцінки доказів, із відмінними стандартами доказування, які не застосовні в інших провадженнях.

На переконання суду, за відсутності відомостей про стан досудового розслідування та прийняті процесуальні рішення по кримінальному провадженню від 25.09.18р. внесеному до ЄРДР за № 0000043, суд, як спеціалізований адміністративний суд, не вправі перейняти на себе повноваження компетентного та правомочного суду в кримінальному провадженні, тобто витребувати такі матеріали, або ж надати їм оцінку, до прийняття процесуального рішення у визначеному КПК України порядку.

Суд позбавлений права здійснити самостійну оцінку таких матеріалів, використаних ревізорами відповідача, за відсутності таких використаних матеріалів у його розпорядженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 72 КАС України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову із зазначених у рішенні підстав.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо винесення оскаржуваних повідомлень - рішень, позовні вимоги відповідають вимогам закону та обставинам справи, які підтверджено належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим позов слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 11351,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 30 квітня 2020 року.

Вказаний судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст 6, 72-77, 101, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задоволити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 12.02.2020 року №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 12.02.2020 року №.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, код ЄДРПОУ ВП 44106694) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 11351,00 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят одна гривня 00 коп.) що сплачений згідно квитанції № 0.0..1 від 30 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 липня 2022 року.

СуддяС.А. Гебеш