Справа № 340/892/22
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року справа № 340/892/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодська транспортна компанія"

до відповідача: Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна служба України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №311375 про застосування адміністративно-господарського штрафу від 12.01.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова прийняті з порушенням, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 15.02.2022 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.46-52).

Ухвалою суду від 23.05.2022 до участі здійснено заміну первісного відповідача - на його правонаступника Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області.

В судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 07.06.2022 року представники сторін не заперечували щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до усної ухвали, занесеної до протоколу судового засідання від 07.06.2022 року, подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок та направлення на перевірку 17.09.2021 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на а/д Н-11 Дніпро Миколаїв 265 км проводилась рейдова перевірка, під час якої був зупинений транспортний засіб марки ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що здійснював перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених Законом України "Про автомобільний транспорт".

Під час перевірки посадовими особами водій для здійснення контролю додержання режиму робочого часу та відпочинку не надав документи /роздруківку даних роботи цифрового тахографу/, передбачені ст.ст.39,48 Закону України "Про автомобільний транспорт", Інструкцією з використання контрольних пристроїв /тахографів/ на автомобільному транспорті , затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 за №385 та Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 №340.

В зв`язку з виявленням вищевказаних порушень, посадовими особами відповідача складено акт №295768 від 17.09.2021.

Транспортний засіб ДАФ, номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ДП "Завод залізобетонних виробів ТОВ "Дніпроенергобудпром", якому і направлено повідомлення про розгляд справи на 10.11.2021 року.

Листом ДП "Завод залізобетонних виробів ТОВ "Дніпроенергобудпром" повідомлено Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки /відділ державного нагляду /контролю/ у Кіровоградській області/ про те, що відповідно до договору оренди від 03.08.2020 року транспортний засіб ДАФ, номерний знак НОМЕР_1 передано в оренду ТОВ "Світловодська транспортна компанія".

03.12.2021 р. Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки направлено ТОВ Світловодська транспортна компанія повідомлення про розгляд справи №95359/3.1/24-21 від 11.11.2021 р., яке одержано адресатом 18.12.2021 р. (а.с.56,60).

27.12.2021 р. р. Центральним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки направлено ТОВ "Світловодська транспортна компанія" повідомлення про розгляд справи, яке одержано адресатом 18.12.2021 р. (а.с.57,59).

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №311375 від 12.01.2022 р. на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" з ТОВ "Світловодська транспортна компанія" стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн. (а.с.53).

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абз.4 п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 10.09.2014 р. №442 утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. №103 (далі за текстом Положення №103), встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

З огляду на пп.2, 15, 27, 54, 58, 62 п.5 Положення №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з п.8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 р. №1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби, реорганізувавши шляхом поділу відповідні міжрегіональні територіальні органи, зокрема утворено Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області шляхом поділу Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2006 р. №1567, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі за текстом Порядок №1567).

Згідно з п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 встановлено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Відповідно до п.27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Таким чином, Порядком №1567 встановлено двомісячний строк розгляду справи про порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом, перебіг якого розпочинається з дня виявлення порушення.

Водночас суд враховує, що за своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, установлені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 р. №2344-ІІІ, є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст.241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, законами України "Про валюту і валютні операції", "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на податкові та митні органи.

Дія цієї статті не поширюється на адміністративно-господарські санкції, передбачені законами України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

З аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що на адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт поширюється дія статті 250 Господарського кодексу України.

Встановлення підзаконним нормативно-правовим актом менших строків, ніж передбачені ч.1 ст.250 Господарського кодексу України, не позбавляє відповідний орган державного контролю застосувати до суб`єкта господарювання адміністративно-господарські санкції упродовж шести місяців з дня виявлення порушення, оскільки норми Господарського кодексу України мають вищу юридичну силу відносно норм Порядку №1567.

Більш того, застосування шестимісячного строку відповідачем обґрунтовано необхідністю забезпечити повідомлення суб`єкта господарювання про час та місце розгляду справи, з метою гарантування участі уповноваженого представника у розгляді справи.

У розумінні абз.18, 20 ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 р. №2344-ІІІ автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Із аналізу положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. №385 (далі за текстом Інструкція №385).

Відповідно до п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з п.3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Таким чином, положеннями статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено необхідність наявності як у перевізника, так і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність у водія заповненої тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. №385.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 24.06.2021 р. №372 "Про внесення змін до наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340", чинним з 10.12.2021 р. пункт 6.1 доповнити новим абзацом такого змісту: Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Такі зміни конкретизують час упродовж якого водій має обов`язок зберігати записи щодо режиму праці, однак не вказують на те, що до запровадження відповідних змін у водіїв не було обов`язку мати заповнену тахокарту або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа за робочу зміну, оскільки такий обов`язок передбачений Інструкцією №385.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у редакції, чинній на час вчинення порушення, встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові сума застосованого до відповідача адміністративно-господарського штрафу становить 17000,00 грн., що на 15300,00 грн. перевищує розмір штрафу передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у редакції, чинній на час вчинення правопорушення.

Зазначені обставини представником відповідача не заперечувалися та обґрунтовуються допущеною опискою.

Отже, неправильне визначення розміру адміністративно-господарського штрафу є підставою для скасування оскаржуваної постанови в частині суми, яка перевищує законодавчо встановлений розмір.

Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови №311375 від 12.01.2022 р., підлягають задоволенню в частині стягнення адміністративно-господарського штрафу у сумі 15300,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме судовий збір та витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на п.п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

З огляду на п.1 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019р. у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (а.с.16) та судовий збір у розмірі 2481,00 грн. (а.с.6).

Так, 24.01.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Світловодська транспортна компанія" (Клієнт та ОСОБА_1 (Адвокат) укладено договір №15/22 про надання правової допомоги, відповідно до якого предметом договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта під час оскарження у судовому порядку постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №311376 від 12.01.2022 року, винесеної в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Вадимом Опрею (а.с.11-13).

З огляду на пункт 4.1 Договору гонорар винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та складає розмір 4000 гривень (а.с.12, зі зворотного боку).

Відповідно до платіжного доручення №2822 від 25.01.2022 р. ТОВ "Світловодською транспортною компанією" оплачено 4 000,00 грн. за договором №15/22 від 24.01.2022 р. (а.с.16).

Суд враховує, що надані представником позивача докази на підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги відповідають вимогам ч.5 ст.134 КАС України. При цьому відповідачем, відповідно до приписів ч.7 ст.134 КАС України, не доведено, що витрати позивача на правничу допомогу є неспівмірними в розумінні ч.5 ст.134 КАС України.

На підставі викладеного та враховуючи обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для сторін, суд вважає обґрунтованими, співмірними, пов`язаними з розглядом даної справи та такими, що підтверджені належними доказами витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Зважаючи на викладене, підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодська транспортна компанія" понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог: на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.; судовий збір - 2232,90 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті, структурним підрозділом апарату якого є відповідач.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодська транспортна компанія" до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №311375 від 12 січня 2022 року, винесену відділом державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області, якою постановлено стягнути з ТОВ "Світловодська транспортна компанія" адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн. в частині стягнення адміністративно-господарського штрафу у сумі 15300,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодська транспортна компанія" (м. Світловодськ, Олександрійський район, Кіровоградська область, вул. Героїв Чорнобиля, 29, 2) понесені ним судові витрати у загальному розмірі 4232,90 грн., у тому числі судовий збір у розмірі 2232,90 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (м.Київ, пр. Перемоги, 14, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко