Справа № 320/489/22
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року 320/489/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І.,

при секретарі судового засідання - Бибі А.В.,

за участю:

представника позивача - Прокопенка Петра Петровича,

представника відповідача - Баладжаєва Орхана Фаіга Огли,

розглянувши в м. Києві у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Факел" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство "Факел" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головне управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.10.2021 №24434/0709 та від 13.10.2021 №24435/0709.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ по відносинам із ТОВ "НВП АСУ" та ТОВ "Айкос Продакт", тому висновки акту перевірки про завищення ПрАТ "Факел" від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в період, що перевірявся, на загальну суму 1145904 грн. та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 3364492 грн. є помилковими; висновки контролюючого органу щодо нереальності (безтоварності) господарських операцій ґрунтуються на припущеннях та неправильному тлумаченні чинного законодавства. Так, позивачем до перевірки надані всі первинні документи стосовно фінансово-господарських операцій, факт постачання товару підтверджується первинними документами, думка відповідача про безтоварність та недійсність господарських операцій є невмотивованою, ґрунтується виключно на аналізі податкової інформації щодо контрагентів платника податків. Отже, підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит.

Позивач також зазначив, що посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів не є підставою для беззаперечного висновку про відсутність реальних правових наслідків проведених господарських операцій.

При цьому, позивач звертав увагу на те, що порушення податкового законодавства з боку контрагентів не впливає на результати діяльності ПрАТ "Факел" та не може бути підставою для притягнення товариства до відповідальності, оскільки підприємство не може нести відповідальність за можливі дії інших суб`єктів господарювання та/або його керівних органів.

Крім того позивач зазначає, що всі податкові накладні, по яким відповідач зняв позивачу суми сплаченого ПДВ з податкового кредиту, були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому сам факт реєстрації податкових накладних спростовує твердження відповідача про відсутність будь-якої господарської діяльності з боку контрагентів позивача.

З огляду на це позивач вважає спірні рішення такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що що Головне управління ДПС у Київській області при проведенні перевірки ПрАТ "Факел" та оформленні її результатів діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є законними.

Зауважив, що ПрАТ "Факел" під час проведення перевірки не надав контролюючому органу документацію щодо походження придбаного товару, товарно-транспортні накладні про перевезення товару, акти приймання-передачі товару, актів виконаних робіт про встановлення насосних станцій (в разі їхнього використання).

Відповідач звертав увагу суду, що у ході перевірки були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції ПрАТ "Факел" з контрагентами вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобов`язань. Зокрема, згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено джерело походження товару та не підтверджено легальність руху такого товару в ланцюгу постачання до контрагентів позивача. Внаслідок цього, відповідач вважає, що контрагенти ПрАТ "Факел" здійснювали постачання товару без мети реального настання правових наслідків, що свідчить про безтоварність проведених фінансово-господарських операцій та про їх лише документальний характер, який суперечить нормам цивільного, податкового законодавства України.

Також, відповідач стверджує, що при проведенні перевірки неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операції, місця знаходження майна, транспортування виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між ПрАТ "Факел" та його контрагентами, а відтак вважає, що рішення контролюючого органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 10.02.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.03.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2022 зупинено провадження у справі. Призначено наступне підготовче засідання на 27.06.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 поновлено провадження у справі.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 судом оголошено перерву на стадії судових дебатів.

У судове засідання, призначене на 11.07.2022, з`явились представники сторін.

Присутній у судових засіданнях 27.06.2022 та 11.07.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив скасувати спірні податкові повідомлення-рішення. Представник зазначив, що доводи відповідача стосовно безтоварності операцій з контрагентами ТОВ "НВП АСУ" та ТОВ "Айкос Продакт" є безпідставними, оскільки податковим органом не було досліджено всі обставини справи.

Присутній у судових засіданнях 27.06.2022 та 11.07.2022 представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та вказав на обставини, які на його думку свідчать про те, що ГУ ДПС у Київській області під час прийняття оспорюваних рішень, діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Приватне акціонерне товариство "Факел" (, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, Промвузол) зареєстровано в якості юридичної особи та як платник податків перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість, про що йому видано Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №200340796 від 24.05.2017.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є, зокрема: 28.99 Виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення, н.в.і.у.

У період з 18.08.2021 по 18.08.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі наказу від 17.08.2021 №1758-п та відповідно до п.п.75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового Кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ "Факел" з метою встановлення дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "НВП АСУ" (податковий номер 41292924) за період з 01.05.2019 по 31.08.2019, ТОВ "Айкос Продакт" (податковий номер 42118661) за період з 01.02.2019 по 28.02.2019, з 01.07.2019 по 31.07.2019, ТОВ "Агросинтез Трейдінг" (податковий номер 40067207) за період з 01.12.2020 по 31.12.2020, та відображення в податковій звітності з ПДВ за звітний період: лютий 2019 року, з 01.05.2019 по 31.08.2019, грудень 2020 року.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області складено Акт від 01.09.2021 №14439/10-36-07-09/04601469 (надалі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ПрАТ "Факел" вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.7, п.201.10, п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся (р. 18 Декларації), на загальну суму 5964492,00 грн., у тому числі за червень 2019 року на суму 1251326,00 грн., у травні 2019 року на суму 2113166,00 грн., у грудні 2020 року на суму 2600000,00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, абз. г) п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення залишку від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 Декларації), на загальну суму 1145904,00 грн.

Позивачем були подані до Головного управління ДПС у Київській області заперечення до акту перевірки за вих. №106/1465 від 22.09.2021.

Розглянувши заперечення ПрАТ "Факел" Головне управління ДПС у Київській області у листі від 06.10.2021 №16208/12/10-36-07-09 повідомило позивача, що висновки акту перевірки викладені в наступній редакції:

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.7, п.201.10, п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся (р. 18 Декларації), на загальну суму 3364492,00 грн., у тому числі за червень 2019 року на суму 1251326,00 грн., у травні 2019 року на суму 2113166,00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, абз. г) п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення залишку від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 Декларації), на загальну суму 1145904,00 грн.

Такі висновки контролюючий орган пов`язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між ПрАТ "Факел" та ТОВ "НВП АСУ", ТОВ "Айкос Продакт", які ґрунтуються на аналізі інформації, що зберігається в інформаційних базах контролюючого органу. На думку перевіряючих, контрагенти позивача - ТОВ "НВП АСУ", ТОВ "Айкос Продакт" не мали реальних можливостей для здійснення господарських операцій з поставки товарів.

В обґрунтування правомірності таких висновків відповідач в Акті перевірки зазначив, що позивач на запит ГУ ДПС у Київській області не надав товарно-транспортних накладних, не зазначив інформацію про вантажно-розвантажувальні операції, акти приймання-передачі товару, актів введення в експлуатацію та жодних документів на сам товар.

За результатами аналізу даних ЄРПН встановлено, що за період з 01.05.2019 по 31.08.2019 ТОВ "НВП АСУ" не оформлено придбання товарів, реалізацію яких у подальшому було відображено у реєстрі виданих податкових накладних на адресу ПрАТ "Факел".

Також, за результатами аналізу даних ЄРПН встановлено, що за період з 01.02.2019 по 28.02.2019, з 01.07.2019 по 31.07.2019 ТОВ "Айкос Продакт" не оформлено придбання товарів, реалізацію яких у подальшому було відображено у реєстрі виданих податкових накладних на адресу ПрАТ "Факел".

На основі поданої звітності проведено аналіз щодо наявності можливостей проводити господарську діяльність. За результатами даного аналізу контролюючим органом встановлено, що господарська діяльність ТОВ "НВП АСУ" та ТОВ "Айкос Продакт" мають наступні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме:

- відсутнє реальне походження товару;

- відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції;

- відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості для вчинення задекларованих господарських операцій;

- відсутні основні фонди та основні засоби (машини, механізми та обладнання)

- відсутність реального ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей.

Податкова інформація щодо ТОВ "НВП АСУ" та ТОВ "Айкос Продакт" не дає можливість простежити реальне (законне) джерело походження товарів (відсутність його виробництва у контрагентів-продавців).

Таким чином, перевіркою не підтверджено факт реальності здійснення господарських операцій ПрАТ "Факел" з контрагентами-постачальниками ТОВ "НВП АСУ", ТОВ "Айкос Продакт", оскільки сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність сумнівних постачальників свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.

На підставі висновків за результатами розгляду заперечень на акт перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 13.10.2021 №24434/0709, згідно з яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2019 року на суму 1145904,00 грн.;

- від 13.10.2021 №24435/0709, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3700941,00 грн., з яких: за основним платежем - 3364492,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 336449,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав до Державної податкової служби України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Державної податкової служби України від 07.12.2021 №27579/6/99-00-06-01-05-06 за результатами розгляду вказаної скарги ПрАТ "Факел" податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 13.10.2021 №24434/0709, №24435/0709 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та винесеними за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом наведених норм, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений п. 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями) (далі - Закон №996-ХІV) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення №88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 Положення №88 забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом №996-ХІV.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2. ст. 138 ПК України).

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до абз. 3 п. 201.10 ПК України податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для віднесення відповідних сум до складу ПДВ. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

У постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №400/987/19 сформовано правову позицію за якою, наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не є єдиною та достатньою підставою яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відтак наявність зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної є однією із обов`язкових, але не єдиних умов, які надають право відносити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ч. 2 ст.77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 у справі №813/6835/14 та від 10.04.2020 у справі №826/24764/15.

В свою чергу, відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Суд зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Так, матеріали справи свідчать, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкової дисципліни засновані на твердженнях про нереальність здійснення господарських операцій за перевірений період між позивачем та ТОВ "НВП АСУ", ТОВ "Айкос Продакт".

Відтак, досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ "НВП АСУ" та з ТОВ "Айкос Продакт", за результатом здійснення яких позивачем сформовані спірні суми податкового кредиту з податку на додану вартість, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, мету та обставини використання спірного товару та послуг у власній господарській діяльності позивача, судом встановлено наступні обставини.

Так, між позивачем (Покупець) та ТОВ "НВП АСУ" (Постачальник) укладено договір поставки від 05.02.2019 №05/02-2019, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти та оплатити (надалі іменується Продукція) згідно специфікацій, що додаються до Договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 3.1 Договору загальна сума договору складається з суми цін продукції, що поставляються згідно специфікацій поставки до договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 4.1 Договору днем оплати продукції вважається день зарахування коштів на рахунок Постачальника.

Згідно пункту 4.3 Договору порядок розрахунків зазначається в специфікаціях, що додаються до договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 5.1 Договору термін поставки продукції зазначений в окремих специфікаціях поставки товарів до договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 5.4 Договору умови постачання продукції зазначені в окремих специфікаціях поставки товарів до договору, які його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 5.5 Договору постачальник зобов`язаний одночасно з продукцією передати покупцю товарно-супровідні документи.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "НВП АСУ" позивачем до матеріалів справи долучено наступні документи: специфікації на продукцію, що постачається, №1 від 05.02.2019, №2 від 03.05.2019, №3 від 26.06.2019; видаткові накладні від 10.05.2019 №1/5, від 20.05.2019 №3/5, від 24.05.2019 №2/5, від 11.06.2019 №1/6, від 11.06.2019 №2/6, від 24.06.2019 №3/6, від 24.06.2019 №4/6, від 02.07.2019 №3/7, від 09.07.2019 №1/7, від 09.07.2019 №2/7, від 16.08.2019 №1/8, від 27.08.2019 №2/8, від 17.09.2019 №3/9, від 30.09.2019 №4/9; картку рахунку 631; подорожні листи від 20.05.2019 №632836, від 27.05.2019 №632844, від 11.06.2019 №632856, від 24.06.2019 №632867; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 ; протоколи приймально-здавальних випробувань від 10.06.2019 №11, від 10.06.2019 №12, від 10.06.2019 №13, від 10.06.2019 №14, від 11.06.2019 №15, від 08.07.2019 №25, від 30.07.2019 №26, від 30.07.2019 №27, від 30.07.2019 №28, від 30.07.2019 №29, від 30.07.2019 №30, відповідно до яких виготовлені установки автоматичні одоризаційні "ОДОФАКЕЛ" 1/1-1,6-0,25-Р відповідають технічним умовам.

Також, між позивачем (Покупець) та ТОВ "Айкос Продакт" (Постачальник) укладено договір поставки від 18.02.2019 №08-2019, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану у Специфікації, на умовах, викладених в цьому договорі, що іменується далі по тексту Продукція.

Згідно пунктів 2.1, 2.2, 2.3 Договору відвантажена продукція за своєю якістю має відповідати найменуванню, марці, розмірами ГОСТу, ТУ зазначеним у специфікації до договору або в рахунку і супроводжуватися сертифікатом якості або випискою з нього. Якість товару підтверджується паспортом виробу. Кількість, асортиментний перелік товару визначається в специфікаціях, додатках до даного договору.

Згідно пункту 3.2 Договору загальна сума договору визначена на підставі специфікацій, доданих до договору, які є невід`ємною його частиною.

Згідно пункту 4.1 Договору постачальник відпускає покупцеві продукцію в терміни та на умовах, що вказані в специфікації до цього договору.

Згідно пункту 7.1 Договору постачальник зобов`язаний: відпустити/поставити покупцеві продукцію на умовах, викладених у цьому договорі; передати покупцеві на продукцію наступні документи: оригінал рахунку, товарну накладну на продукцію, податкову накладну на продукцію, сертифікат відповідності (завірена постачальником копія), паспорт на продукцію.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Айкос Продакт" позивачем до матеріалів справи долучено наступні документи: специфікації на продукцію №1 від 18.02.2019, №2 від 18.02.2019; видаткові накладні від 06.03.2019 №РН-0000055, від 26.04.2019 №РН-0000069, від 24.07.2019 №РН-0000087; картку рахунку 631.

На підтвердження використання отриманого від ТОВ "НВП АСУ" та від ТОВ "Айкос Продакт" товару у власній господарській діяльності позивачем надано копії договорів з додатковими угодами та додатками між ПрАТ "Факел" та АТ "Укртрансгаз", копії актів вартості змонтованого устаткування та актів приймання виконаних робіт, що оформлювались за результатами виконання договорів між "Факел" та АТ "Укртрансгаз".

Враховуючи вищевикладене, суд не заперечує, що на підтвердження здійснення операцій щодо поставки товару позивачем надані, зокрема, договори, специфікації, видаткові накладні, подорожні листи, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів ,Ю картки рахунку 631 тощо, втім про відсутність фактичного здійснення господарських операцій свідчить сукупність таких обставин, як, зокрема: відсутність реального походження товару; відсутність руху активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей для вчинення задекларованих господарських операцій; відсутність основних фондів та основних засобів (машини, механізми та обладнання); відсутність реального ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей. Крім того, за результатом проведеного дослідження руху придбання позивачем товару у ТОВ "НВП АСУ" та у ТОВ "Айкос Продакт" по ланцюгу постачання, співставлення звітних документів, податкових декларацій наданих до перевірки та іншої податкової інформації, що надійшла засобами АС "Податковий блок" та за даними Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено законного джерела походження товару в кількості, яка реалізована постачальниками на адресу ПрАТ "Факел", що ставить під сумнів реальність господарських операцій, враховуючи відсутність достатніх трудових ресурсів, недостатності або відсутності виробничо-складських приміщень та транспортних засобів, які економічно необхідні для виконання постачання товару у значних об`ємах, свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності; надані документи не надають можливість ідентифікації, що придбані позивачем у контрагентів товари були реалізовані таким контрагентам іншими особами.

Суд зважає на те, що наявна в інформаційних базах податкового органу інформація не у всіх випадках може бути безумовним свідченням відсутності ресурсів у суб`єктів господарювання, або відсутності факту придбання товарів певними суб`єктами господарювання. Однак, в такому разі у матеріалах справи повинні міститися документи та докази, які в сукупності та взаємозв`язку спростовують відповідну інформацію. Втім, у цій справі, позивач будучи обізнаним, що відповідач має сумнів щодо контрагентів позивача по ланцюгу, не спростував зазначену інформацію належними доказами.

Також, надаючи правову оцінку наданих позивачем подорожніх листів по взаємовідносинам позивача з ТОВ "НВП АСУ", суд виходить із такого.

Згідно статті 1 Закону №996-XIV первинний документ, це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, віднесення сум до доходів та витрат при визначенні об`єкта оподаткування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, доходів та витраті вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення продавцем або покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов`язку.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин; неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 14.02.2020 у справі № №804/249/16.

Суд зазначає, що логістичний ланцюг - це лінійно упорядкована множина фізичних і/або юридичних осіб (постачальників, посередників, перевізників тощо), які безпосередньо беруть участь у доведенні конкретної партії товарів до їх споживача.

Взаємовідносини у такому ланцюзі формуються на основі замовлень і пропозицій, виробництва і споживання продукції відповідних асортименту та якості, виконання робіт, надання послуг.

При цьому, кожна ланка логістичного ланцюга поєднує власні елементи, які в своїй сукупності утворюють матеріальну основу логістики (транспортні засоби та їх облаштування; складське господарство; засоби зв`язку й управління. До логістичного ланцюга належить також нематеріальний елемент кадрового забезпечення, що складається з працівників, які виконують всі послідовні операції та забезпечують загальне управління системою).

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

У якості документального підтвердження транспортування придбаного у ТОВ "НВП АСУ" товару позивачем надано суду подорожні листи від 20.05.2019 №632836, від 27.05.2019 №632844, від 11.06.2019 №632856, від 24.06.2019 №632867 та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

З огляду на положення зазначеної норми, суд зазначає, що зазначені вище подорожні листи не можуть вважатися належним чином складеними через такі недоліки, а саме: вказані подорожні листи не містять конкретного адресу для отримання товару або його вивантаження, назви підприємства, найменування вантажу, вагу вантажу, не вказано дати і часу вибуття та прибуття автомобіля тощо.

Зазначені реквізити в силу вимог чинного законодавства є обов`язковими, а тому відсутність останніх у відповідних документах позбавляє можливості розцінювати їх як належні первинні документи у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Слід зазначити, що при провадженні господарської діяльності до обох контрагентів у відповідній операції встановлюються вимоги щодо належного оформлення первинних документів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 09.12.2019 у справі №520/12050/18.

Суд зазначає, що товарно-транспортна накладна не є обов`язковим документом у господарських операціях з поставки чи купівлі-продажу товарів, проте є обов`язковою для договорів перевезення. Відсутність товарно-транспортних накладних, а також недоліки в їх заповненні, які фактично унеможливлюють встановлення основних параметрів щодо перевезення (часу, маси, дані щодо навантаження, розвантаження) ставить під сумнів фактичне переміщення таких товарів у просторі, а у разі наявності й інших доказів та встановлених обставин, наприклад щодо відсутності матеріальних, зокрема транспортних засобів, та трудових ресурсів у господарюючих суб`єктів для здійснення відповідної діяльності, в тому числі і транспортування товару, свідчить на користь висновку про відсутність реальних поставок товару, а відповідно і про безпідставність формування даних податкового обліку за такими операціями.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.04.2019 у справі №821/474/16 .

Дефекти форми подорожніх листів не спростовують, а підтверджують висновки контролюючого органу стосовно нереальності господарських операцій позивача з ТОВ "НВП АСУ".

Надані позивачем первинні документи у своїй сукупності не спростовують висновок контролюючого органу щодо оформлення зазначеними документами операцій, які фактично не відбулися, з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Окрім того, позивачем під час розгляду справи не надано доказів на підтвердження здійснення комплексу операцій, як зі сторони позивача, так і контрагентів, які забезпечують фізичне переміщення товарно-матеріальних цінностей між учасниками ланцюга поставок з понесенням певних витрат, пов`язаних з обслуговуванням означених поставок, тобто переміщення чітко визначеної кількості і асортименту товару в необхідну точку, оптимальним маршрутом за необхідний час, проведення вантажно-розвантажувальних робіт, здійснення контролю за станом виконання придбання/поставки ТМЦ, тощо.

Також, позивачем під час розгляду справи не надано документацію щодо походження придбаного товару, товарно-транспортні накладні про перевезення товару, акти приймання-передачі товару, актів виконаних робіт про встановлення насосних станцій (в разі їхнього використання).

При цьому, суд зазначає, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

З огляду на те, що право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та податкових зобов`язань виникають у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими платіжними та інші первинними документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, факт відсутності, або невідповідності первинного документу, який посвідчує господарську операцію, встановленим вимогам, унеможливлює формування на його підставі податкового кредиту та податкових зобов`язань при подальшій реалізації товару.

Прийняття до обліку неналежних первинних документів обумовило безпідставне формування позивачем у справі податкового кредиту з порушенням норм податкового законодавства, а саме, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1, п. 201.7, п.201.10, п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 року у справі №826/7047/13, від 08.08.2018 року №2а-7067/11/1370, від 30.07.2018 року у справі №810/5312/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, встановлені контролюючим органом в ході проведення перевірки обставини дозволяють зробити висновки щодо нереальності господарських операцій, а укладені між позивачем та ТОВ "НВП АСУ", ТОВ "Айкос Продакт" договори не опосередковуються реальним виконанням операцій, які становлять його предмет, оскільки контрагентами позивача фактично здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з постачання товарів (робіт/послуг), а наявність первинних документів не надає права платнику податків на формування даних податкового обліку в тому разі, якщо зафіксована в первинних документах господарська операція фактично не відбулася.

Суд, зважаючи на вищевикладене, зазначає, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності з урахуванням доводів наведених як підприємством так і контролюючим органом, суд приходить до висновку, що за конкретно встановлених обставин у справі на підставі оцінених доказів, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, податковий орган довів факт необґрунтованості отриманої платником податку податкової вигоди за наслідками господарських операцій із вищевказаними контрагентами, оскільки за спірними операціями оформлювалися лише окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення господарських операцій та правомірність формування сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами реальність господарських взаємовідносин із зазначеними вище товариствами, а висновки контролюючого органу про те, що такі взаємовідносини не мали реального характеру є обґрунтованими, а тому спірні податкові повідомлення-рішення від 13.10.2021 №24434/0709 та від 13.10.2021 №24435/0709 є правомірними та не підлягають скасуванню.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи питання про застосування ст. 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява №27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

У даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оскільки позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 липня 2022 р.