Справа № 260/1416/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/1416/21 пров. № А/857/5893/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року (прийняте у м. Ужгороді суддею Плехановою З. Б.; складене у повному обсязі 08 листопада 2021 року) в справі № 260/1416/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ голови Державної служби України з безпеки на транспорті Є. Прокопчук від 17.03.2021 № 385-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його з 20 березня 2021 року на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області;

- зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті запропонувати йому посаду, рівнозначну посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області;

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що при звільненні його з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників Укртансбезпеки відповідно до пункту 1 частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) йому протиправно кільки йому не було запропоновано жодної іншої посади, хоча у структурі Укртрасбезпеки кількість посад залишилася незмінною, та не враховано його переважне право на зайняття вакантних посад у реорганізованій структурі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року за вказаним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі.

21 травня 2021 року Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку з непідвідомчістю спору адміністративному суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року в задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про закриття провадження у справі було відмовлено.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ Голови Державної служби України з безпеки на транспорті Є. Прокопчук від 17.03.2021 № 385-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 з 22 березня 2021 року на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40 615,08 грн.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5999,96 грн з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5999,96 грн допущено до негайного виконання

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Державна служба України з безпеки на транспорті, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, за неповного та необ`єктивного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким провадження у справі № 260/1416/21 закрити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при звільненні ОСОБА_1 було дотримано визначений законодавством порядок, а оскаржуваний наказ є правомірним та жодним чином не порушує прав, свобод та інтересів позивача. Звертає увагу, що в новоутвореній структурі Укртрансбезпеки відсутнє Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області, а в штатному розписі цієї структури на 2020 рік відсутній відділ державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті. Тобто, в Укртрансбезпеці відсутня посада старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області, яку обіймав позивач.

Також зазначає, що суд першої інстанції виніс рішення з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, що є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження. Зазначає, що позивач відповідно до даних його трудової книжки на час звільнення не був державним службовцем, позаяк не обіймав посаду державної служби. З огляду на наведене та враховуючи зміст спірних правовідносин, цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та підвідомчий місцевому загальному суду, у зв`язку з чим є підстави для закриття провадження в адміністративній справі.

Крім того, суд першої інстанції надав неправильну правову оцінку обставинам справи, що є самостійною підставою для скасування судового рішення. А встановлені судом у рішенні обставини не мають документального підтвердження, що свідчить про неналежне дослідження матеріалів справи та не врахування доводів відповідача.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 22 липня 2014 р. ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста відділу лінійного контролю Управління Укртрансінспекції у Закарпатській області. А 22 вересня 2014 року йому присвоєно 13-ий ранг державного службовця.

16 грудня 2015 року ОСОБА_1 було призначено на посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області із збереженням 13 рангу державного службовця за переведенням з Управління Укртрансінспекції у Закарпатській області.

Наказом Голови Держслужби України на транспорті від 17 травня 2016 року ОСОБА_1 присвоєно 9 ранг державного службовця.

Наказом Голови Держслужби України на транспорті від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області.

23 березня 2018 року ОСОБА_1 було ознайомлено з повідомленням Голови Держслужби України на транспорті про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1095 від 06.09.2017 «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України» створено Державну службу морського та річкового транспорту України, у зв`язку з чим з Державної служби України з безпеки на транспорті будуть виключені функції з реалізації державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та зменшено граничну чисельність Укртрансбезпеки на 226 осіб.

Вищезазначені заходи призведуть до змін у структурі та штатному розписі Укртрансбезпеки, зміни в організації виробництва та праці та вивільнення певної частини працівників за скороченням чисельності.

13 грудня 2018 року ОСОБА_1 було попереджено про зміну істотних умов державної служби у зв`язку з реорганізацією Державної служби України з безпеки на транспорті, що призвело до змін у структурі та штатному розписі Укртрансбезпеки, в організації праці та її істотних умов, зокрема, про виключення його посади зі штату і пропозиція йому посади старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області. Роз`яснено право звільнитись за власним бажанням, за угодою сторін або звільнитись за переведенням до іншого підприємства.

Наказом голови Держслужби України з безпеки на транспорті від 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 було переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області.

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 було попереджено, що згідно з наказом Укртрансбезпеки від 09 вересня 2020 року № 340 «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» та відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 13 жовтня 2020 року № 390 «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2020 рік» введено в дію структуру та штатний розпис Укратрансбезпеки у новій редакції.

У зв`язку з цим, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України було повідомлено, що посада старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області, яку він обіймає, скорочена.

А наказом голови Держслужби України з безпеки на транспорті від 17 березня 2021 року № 385-к «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Державної служби України безпеки на транспорті, затверджених наказом Державної служби України безпеки на транспорті від 13 жовтня 2020 року № 390 «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2020 рік» та наказу Державної служби України безпеки на транспорті від 15 жовтня 2020 року № 1628-к «Про попередження та заплановане вивільнення працівників Державної служби України безпеки на транспорті», ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 19 березня 2021 року у зв`язку із скороченням штату працівників Укртрансбезпеки відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважаючи, що його було звільнено незаконно, а вказаний наказ не відповідає критеріям правомірності та обґрунтованості, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Також суд дійшов висновку, що звільнення позивача з посади старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області, у зв`язку із скороченням штату працівників Укртрансбезпеки, проведено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 17 березня 2021 р. № 385-к підлягає скасуванню.

З урахуванням встановлення судом протиправності наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 17 березня 2021 р. № 385-к, позовна вимога щодо поновлення позивача на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області, також підлягає задоволенню, у зв`язку з цим на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, є помилковими з огляду на таке.

Частиною другою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

На підставі положень пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» Європейський суд з прав людини вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Проте, на переконання колегії суддів, адміністративні суди не є «судом, встановленим законом» для розгляду такої категорії справ.

З приводу покликань суду першої інстанції на підсудність цього спору адміністративним судам колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «публічна служба», в розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Також, відповідно до частини першої статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Державна служба, відповідно до статті 1 Закону № 889 - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави; а державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

А пунктом 18 частити третьої статті 3 Закону № 889-VIII передбачено, що дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Відтак, державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України «Про державну службу» та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов`язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Проте, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 815/6096/17.

Правове становище Державної служби України з безпеки на транспорті урегульоване Положенням про Державної служби України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103).

За приписами підпункту 2 пункту 6 Положення № 103 Укртрансбезпека з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат Укртрансбезпеки та на керівні посади в її територіальні органи, формує кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і працівників апарату Укртрансбезпеки та її територіальних органів.

Згідно із підпунктом 6 пункту 7 Положення № 103 Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право: забезпечувати державних службовців та працівників Укртрансбезпеки службовими посвідченнями, форменим одягом, нагрудними знаками та знаками розрізнення, засобами аудіо- та відеотехніки, видавати для проведення заходів державного контролю сигнальні диски (жезли).

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Державні службовці та працівники Укртрансбезпеки мають службові посвідчення встановленого зразка (пункт 8 Положення № 103).

Відповідно до Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 за № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», яким затверджено Граничну чисельність працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, гранична чисельність працівників апарату Укртрансбезпеки складає: 813 чоловік, у тому числі державних службовців - 384 чоловіки (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 840) та відповідно 613 і 384 чоловіки (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 № 1095 «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України»).

За змістом цих норм видно, що співробітниками Укртрансбезпеки можуть бути як державні службовці, так і працівники апарату Укртрансбезпеки, що не перебувають на державній службі.

Як зазначено вище, наказом голови Держслужби України з безпеки на транспорті від 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 було переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області.

Відповідно до пункту 1.5 посадової інструкції за вказаною посадою старший державний інспектор не є державним службовцем.

Тобто, посада старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області, яку обіймав позивач, не відноситься до посад державної служби з 13 лютого 2019 року.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (зі змінами), старші державні інспектори Укртрансбезпеки не є державними службовцями та відносяться до 8 - 11 розряду Єдиної тарифної сітки.

Отже, позивач не складав присягу та йому не присвоювався ранг державного службовця згідно з перебуванням на вищевказаній посаді.

Відтак, відповідно до приписів пункту 18 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII позивач є таким, на якого не поширюється дія Закону України «Про державну службу».

Також, звільнення позивача на підставі наказу голови Держслужби України з безпеки на транспорті від 17 березня 2021 року № 385-к відбулося виключно на підставі норм трудового законодавства (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України), без будь-яких особливостей, які притаманні звільненню особи з посади, яка відноситься до посад публічної служби.

За таких обставин посада, з якої було звільнено ОСОБА_1 , не відноситься до посад публічної служби, позаяк не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Також, приписами статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

За вимогами пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 3 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною першою статті 319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Статтею 239 КАС України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування судового рішення із закриттям провадження у справі.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

За Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41) усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

А згідно із позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Колегія суддів вважає безпідставними покликання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 420/7281/20, позаяк така не є релевантною щодо спірних правовідносин; правовідносини у вказаній справі виникли за іншого нормативно-правового регулювання, а спірним предметом у цій справі були загалом строки звернення до суду з відповідним позовом.

Керуючись ст. ст. 229, 238, 239, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 260/1416/21 скасувати, а провадження в цій справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена в повному обсязі 22 липня 2022 року.