Справа № 620/3690/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/3690/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 24.05.2022 звернулась до суду з адміністративним позовом до Академії Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України (далі Академія, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ректора Академії від 25.04.2022 №6/ст «Про призначення службового розслідування» з приводу поданої завідувачем кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії ОСОБА_2 доповідної записки;

- визнати протиправним і скасувати наказ ректора Академії від 28.04.2022 №7/ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії, старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з Державної кримінально-виконавчої служби України;

- визнати протиправним і скасувати наказ ректора Академії від 29.04.2022 №90/ОС «Про особовий склад» про звільнення старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії;

- зобов`язати відповідача поновити старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.04.2022 додати винесення судового рішення, без відрахування податків та зборів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем не дотримано вимог Порядку призначення та проведення службових розслідувань в Державній кримінально-виконавчій службі України, наказ про призначення службового розслідування нечітко сформульований, в ньому відсутні підстави для призначення розслідування. Також, в порушення вимог чинного законодавства, проведення службового розслідування стосовно позивача доручено не прямому начальнику та без його участі.

Позивач зазначає, що службове розслідування, за наслідками якого видано оскаржуваний наказ, проведено упереджено, неповно, не об`єктивно, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, військового стану в Україні, бойових дій на території м. Чернігова та області. Так, відповідно до роз`яснення зі сфери трудових відносин в умовах воєнного стану Міністерства економіки України від 23.03.2022, відсутність працівника на роботі у зв`язку з бойовими діями не може бути кваліфікована як прогул без поважної причини.

За наведених обставин, позивач вважає, що стягнення у вигляді звільнення зі служби застосовано відповідачем без урахування тяжкості проступку, розміру заподіяної шкоди, позитивної характеристики та даних про відсутність дисциплінарних стягнень. Всупереч положень Дисциплінарного статуту Академією не мотивовано можливості засування до позивача іншого, більш м`якого виду, дисциплінарного стягнення, окрім як найсуворіше звільнення зі служби, що є непропорційним.

Крім того, в порушення вимог Порядку відповідачем у резолютивній частині не зазначено пропозицій щодо закінчення службового розслідування, не зазначено чи підтверджені відомості, які стали підставою для його призначення та не запропоновано заходи, спрямовані на їх усунення. ОСОБА_1 не була ознайомлена з матеріалами та висновком службового розслідування, що позбавило її права на участь у процесі прийняття рішення та права на захист.

Також оскаржуваний наказ від 29.04.2022 №90/ОС, яким позивача звільнено зі служби, не відповідає вимогам Інструкції з організації обліку кадрів у Державній кримінально-виконавчій службі Україні, оскільки його формулювання має неоднозначне та нечітке трактування.

Ухвалою судді від 01.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для надіслання відзиву.

У встановлений ухвалою суду строк, відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначив, що належним чином проведеним службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 без попередження керівника виїхала за кордон у період дії воєнного стану. Наведене стало підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення зі служби. При обранні виду стягнення комісією враховано всі відомі обставини, в тому числі дані про відсутність стягнень, попередні заохочення, а також той факт, що дисциплінарний проступок вчинено під час дії воєнного стану особою, яка має офіцерське звання та склала Присягу. При цьому, представник відповідача зазначив, що обрання виду стягнення є дискреційними повноваженнями ректора Академії. У свою чергу, наказ про звільнення сформульований чітко, із зазначенням підстави звільнення, спеціального звання та посади ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити, враховуючи такі обставини.

Судом встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії (а.с. 25-26).

22.04.2022 на ім`я ректора Академії від завідувача кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу надійшла доповідна записка, у якій повідомлено, що ОСОБА_1 виїхала за межі України, про що її не повідомила (а.с. 73).

За викладеними у доповідній записці фактами, наказом ректора від 25.04.2022 №6/ст призначено проведення службового розслідування, для чого сформовано відповідну комісію (а.с. 18).

За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів складено висновок, затверджений 28.04.2022, у якому зазначено, що старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 виїхала за кордон України та не повідомила керівника про такий виїзд, не надала йому відповідний рапорт, внаслідок чого не отримала письмового дозволу ректора Академії. Своїми діями позивач порушила вимоги Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», а також Правил внутрішнього розпорядку для персоналу Академії Державної пенітенціарної служби (додаток 4 до Колективного договору), наказу Академії ДПтС від 20.08.2021 №355/ОД «Про забезпечення внутрішнього порядку та організацію внутрішньої служби в Академії в 2021-2022 навчальному році (окрім територіально відокремлених відділень)». У зв`язку з наведеним, дисциплінарною комісією запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (а.с. 69-71).

Наказом ректора Академії від 28.04.2022 №7/ст позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України (а.с. 21).

Даний вид стягнення реалізований наказом від 29.04.2022 №90/ОС, яким позивача з 29.04.2022 звільнено зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 8 статті 12 Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» із посади начальника кабінету кафедри адміністративного, цивільного та господарського права і процесу Академії на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 (а.с. 22).

Вважаючи вищевказані накази відповідача протиправними, а звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Правові засади організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, статус персоналу, а також порядок проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України визначає Закон України від 23.06.2005 №2713-ІV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон №2713, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 14 Закону №2713 установлено, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу.

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання: середній начальницький склад - старший лейтенант внутрішньої служби.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону №2713 на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 №3460-IV (далі Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дія якого поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Так, відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №356/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.03.2015 за №295/26740, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі Порядок, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, Розділом ІІ Порядку передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника у разі, зокрема, отримання інформації про скоєння інших, не визначених в абзацах другому - сімнадцятому цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку інші начальники мають право призначати службові розслідування стосовно осіб рядового і начальницького складу, якщо їм надано право призначати на посади та звільняти з посад, застосовувати заходи заохочення і накладати дисциплінарні стягнення на осіб, дії або бездіяльність яких стали підставою для проведення службового розслідування.

При цьому, відповідно до пункту 6 Розділу ІІІ Порядку особи рядового чи начальницького складу мають право в разі необхідності звертатися за підпорядкованістю до наділеного відповідними повноваженнями начальника з клопотанням про призначення службового розслідування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині протиправності наказу Академії від 25.04.2022 №6/ст «Про призначення службового розслідування» позивач зазначає, відповідачем порушено вищевказані вимоги Порядку, зокрема, наказ не містить інформації про підстави призначення службового розслідування, за яким фактом та стосовно кого необхідно провести розслідування.

Однак, з такою позицією позивача суд не погоджується з огляду на те, що у спірному наказі відображено підставу проведення службового розслідування подана завідувачем кафедри адміністративного, цивільного, господарського права і процесу Академії ОСОБА_4 доповідна записка.

Суд звертає увагу, що вказаними вище положеннями Порядку не передбачено необхідності обов`язкового зазначення у наказі про призначення службового розслідування особи, щодо якої проводиться таке розслідування, та фактів, які перевіряються.

Таким чином, отримавши від завідувача кафедри вищевказану доповідну записку, ректор Академії вважав, що викладена у ній інформація є достатньою для призначення службового розслідування, у зв`язку із чим в межах наданих йому повноважень виніс відповідний наказ.

Щодо доводів позивача, що керівництвом Академії не дотримано вимог Порядку, оскільки проведення службового розслідування доручено не прямому начальнику ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування доручається прямому начальнику особи рядового чи начальницького складу, дії або бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Разом з тим, пунктом 9 Розділу ІІІ Порядку передбачено, що службове розслідування може проводитися декількома особами у складі комісії, до складу якої входять найбільш досвідчені посадові особи органу або установи, здатні всебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядового чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Таким чином, вимогами Порядку передбачено можливість проведення службового розслідування як прямим начальником, так і декількома особами у складі комісії за участю безпосереднього начальника особи дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Відповідно до Посадової інструкції начальника кабінету адміністративного, цивільного та господарського права і процесу, затвердженої ректором Академії 04.01.2022, начальник кабінету безпосередньо підпорядковується завідувачу кафедри адміністративного, цивільного та господарського права і процесу (а.с. 23-24).

Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку учасники службового розслідування - начальник, виконавець, члени комісії, особи рядового і начальницького складу, персонал органів і установ та інші особи, які обізнані в обставинах, що стали підставою для призначення службового розслідування.

Сторонами не заперечується, що безпосереднім начальником ОСОБА_1 є завідувач вказаної вище кафедри ОСОБА_5 , яка й подала на ім`я ректора Академії доповідну записку про виїзд позивача за межі України без повідомлення про вказану обставину. Наведене було підставою для призначення службового розслідування.

Таким чином, безпосередній начальник ОСОБА_1 був обізнаний в обставинах, що стали підставою для призначення службового розслідування, тому в розумінні вимог Порядку є учасником службового розслідування.

При цьому, представник відповідача пояснив, що при винесенні вказаного наказу враховано, що саме доповідна записка начальника позивача слугувала підставою призначення розслідування, тому її участь у складі комісії могла поставити під сумнів об`єктивність його проведення.

Враховуючи наведене, суд погоджується із позицією відповідача, що наказ від 25.04.2022 №6/ст винесений з дотриманням вимог Порядку, а тому в задоволенні позовної вимоги про його скасування необхідно відмовити.

Розділом VIII Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

У резолютивній частині висновку службового розслідування зазначаються:

пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних видів заохочень або дисциплінарних стягнень, класифікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб рядового і начальницького складу, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;

підтвердження чи спростовування відомостей, які стали підставою для його призначення;

запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення та надіслати (або надати) йому засвідчений належним чином висновок службового розслідування. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

За результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності в установленому законом порядку.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході проведеного службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України, маючи офіцерське звання та склавши Присягу, без попередження начальника виїхала за кордон у період дії військового стану.

Даний факт підтверджується доповідною запискою безпосереднього начальника позивача, відібраними в ході службового розслідування поясненнями начальника відділу по роботі з персоналом, відповідно до яких ОСОБА_1 до відділу з повідомленням про виїзд за межі м. Чернігів та за кордон України, рапортом щодо оформлення відпусток не зверталась; у відрядженні не перебуває (а.с. 73, 76).

Крім того, у зв`язку із відсутністю на службі осіб рядового і начальницького складу з нез`ясованих причин, в умовах режиму воєнного стану, відповідно до Закону України від 15.03.2022 №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №221 та на підставі рапорту начальника відділу по роботі з персоналом, наказом Академії від 31.03.2022 №61/ОС, старшому лейтенанту ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення з 01.04.2022 до прибуття на місце служби (а.с. 79).

Суд звертає увагу, що факт неповідомлення безпосереднього начальника про виїзд за кордон України не заперечується самим позивачем та підтверджується роздруківкою із додатку-месенджеру «Viber» (а.с. 32-40).

У наданих в ході службового розслідування поясненнях ОСОБА_1 зазначила, що з 24.02.2022 по 04.03.2022 вона знаходилась у м. Чернігів у мікрорайоні «Масани». Вказівки з подальшими діями та можливістю евакуації персоналу Академії з міста не надходили. У зв`язку з наведеним та постійними обстрілами міста, складною ситуацією з аптеками та магазинами, позивачем було прийнято рішення виїхати з міста Чернігів задля збереження життя. 06.03.2022 позивач перетнула кордон України, маючи намір їхати до Німеччини до рідної сестри (а.с. 74-75).

Суд звертає увагу, що і з роздруківки із додатку-месенджеру «Viber», і з пояснень позивача вбачається, що, як перебуваючи на території України, так і після виїзду за кордон, ОСОБА_1 на зв`язок із начальником не вийшла, про перетин кордону (намір перетнути) не повідомила. Відповідно до матеріалів справи, 20.03.2022 начальником позивача у додатку-месенджеру «Viber» було написано ОСОБА_1 повідомлення щодо того, чи в безпеці вона. Позивач, маючи можливість повідомити про своє перебування за межами України, таких дій не виконала, обмежившись загальною інформацією «В безпеці». Фактично, ОСОБА_1 надано інформацію про місце свого перебування лише 17.04.2022.

Відповідно до пункту 8 наказу Академії від 20.08.2021 №355/ОД «Про забезпечення внутрішнього порядку та організації внутрішньої служби в Академії в 2021-2022 навчальному році (окрім територіально відокремлених відділень)» (а.с. 114-126) особи рядового і начальницького складу Академії повинні забезпечити можливість свого сповіщення в будь-який час доби за допомогою телефонного зв`язку або способом використання посильних.

Особи рядового і начальницького складу Академії виїжджають за територію міста Чернігів на підставі письмового рапорту та письмового дозволу ректора Академії (накладена резолюція на рапорті). Рапорт на ім`я ректора Академії подається в порядку підпорядкованості, в ньому зазначається мета виїзду, адреса перебування, порядок підтримання зв`язку для термінового оповіщення та орієнтовний час прибуття за сигналу оповіщення чи тривоги. У разі самовільного виїзду за межі міста Чернігова такі особи можуть бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності, аж до звільнення зі служби.

Відповідно до пункту 3.3 Розділу 3 Колективного договору між Академією Державної пенітенціарної служби і трудовим колективом Академії Державної пенітенціарної служби на 2022-2026 рок, положення якого поширюються в тому числі і на осіб рядового і начальницького складу, члени трудового колективу Академії зобов`язуються дотримуватись встановленого режиму роботи та дисципліни праці, Правил внутрішнього розпорядку Академії (Додаток 4) (а.с. 96-105).

У свою чергу, пунктами 7.1, 7.2 Розділу 5 Правил внутрішнього розпорядку для персоналу Академії (а.с. 106-113) установлено, що службова (трудова) дисципліна полягає в додержанні персоналом Академії порядку і правил, установлених законодавством України, Статутом та наказами ректора Академії.

Службова (трудова) дисципліна зобов`язує персонал Академії, у тому числі, дотримуватися законодавства України, бездоганно виконувати службові обов`язки.

Відповідно до пункту 5.10 Правил про неявку на роботу з поважних причин працівник зобов`язаний повідомити керівника підрозділу. Невихід працівника на роботу без поважних причин (в тому числі відсутність на роботі більше 3-х годин протягом робочого дня) вважається прогулом.

За порушення умов контракту, службової, трудової чи навчальної дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків, …. порушення правил внутрішнього порядку … Академія може застосувати заходи дисциплінарного впливу відповідно до вимог КЗпП України та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

З огляду на наведене, позивач, як офіцер середнього начальницького складу, перед виїздом за територію м. Чернігів, і тим більше перетинаючи кордон України, повинна була повідомити про свій намір безпосереднього начальника та надати відповідний рапорт. Наслідки невиконання вказаного обов`язку (притягнення до дисциплінарної відповідальності, аж до звільнення зі служби) ОСОБА_1 були відомі.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується із позицією відповідача, що не дивлячись на наведені вище обставини та вимоги Закону, позивач не повідомила керівника про свій виїзд, на зв`язок із керівництвом також не вийшла. При цьому, до тверджень позивача щодо неможливості зв`язатися з керівництвом внаслідок відсутності мобільного зв`язку суд ставиться критично.

Доводи позивача про порушення Академією процедури проведення службового розслідування, встановленої Порядком, спростовуються матеріалами справи. Так, із листування ОСОБА_1 у додатку-месенджері «Viber» із своїм начальником, позивач знала про проведення службового розслідування та підстави його призначення (доповідна записка). В ході службового розслідування у ОСОБА_1 було відібрано пояснення по суті предмету розслідування. Також позивачу запропоновано ознайомитись із висновком службового розслідування, однак від підпису про ознайомлення вона відмовилась, мотивуючи тим, що не згодна з рішенням комісії та вважає, що заслуговує на притягнення до іншого виду дисциплінарної відповідальності, про що складено відповідний акт (а.с. 38-40, 72, 74-75).

При цьому, щодо того, що на прохання позивача їй не надали копію висновку службового розслідування, суд зазначає, що відповідно до пункту 5 Розділу VIII Порядку знімати копії з висновку службового розслідування до подання його на розгляд начальника, який призначив службове розслідування, забороняється.

Доводи позивача про те, що висновок службового розслідування не містить пропозиції щодо його закінчення та підтвердження відомостей, які стали підставою для призначення, спростовуються матеріалами справи.

Щодо того, що у висновку службового розслідування відсутні запропоновані заходи, спрямовані на усунення порушень, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних наказів, які б могли вплинути на кінцевий результат.

Отже, судом достовірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи факт неповідомлення ОСОБА_1 про виїзд за межі м. Чернігів та перетин державного кордону України, а відтак, висновок відповідача щодо порушення позивачем службової дисципліни, на думку суду, є обґрунтованим.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі позивачем не наведено, а судом під час розгляду справи - не встановлено.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Суд звертає увагу, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Крім того, суд наголошує, що частиною четвертою статті 14 Закону №2713 затверджено текст присяги рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби. Зміст тексту Присяги свідчить, що в основу поведінки осіб закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Працівник Державної кримінально-виконавчої служби України покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання, а у випадку порушення Присяги готовність нести відповідальність, установлену законом.

Таким чином, проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів Академії і відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в цій частині.

При цьому, щодо посилання позивач на положення Закону України від 15.03.2022 №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» суд зазначає, що він визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану.

Тимчасово вказаний Закон має пріоритет над КЗпП України. Ним внесено зміни й у порядок припинення трудових відносин. Разом з тим, Закон не містить заборони звільнення за прогул. Крім того, ОСОБА_1 до звільнення була не просто працівником, а особою, яка має спеціальне звання та склала Присягу.

Посилання позивача на роз`яснення зі сфери трудових відносин в умовах воєнного стану Міністерства економіки України від 23.03.2022, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони мають рекомендаційний характер, не є нормативно-правовим актом і, відповідно, не є обов`язковими до застосування.

Щодо формулювання наказу про звільнення від 29.04.2022 №90/ОС судом встановлено, що він містить підставу звільнення, спеціальне звання та посаду. Оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 займала посаду на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_3 , у наказі про звільнення вказана інформація.

Вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення її на службі в Державній кримінально-виконавчій службі у спеціальному званні та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від перших вимог, у задоволенні яких судом відмовлено у повному обсязі.

Стосовно інших посилань сторін, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до приписів статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із статтею 90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено представником Академії при розгляді даної справи.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20 липня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Академія Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України (, вул. Гонча, буд. 34, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна