Справа № 640/12712/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії прокуратури Київської області щодо невинесення постанови, передбаченої ч. 1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»;

- зобов`язати прокуратуру Київської області винести постанову, передбачену ч. 1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»;

- зобов`язати прокуратуру Київської області у місячний термін з дня набрання законної сили рішенням суду та не пізніше трьох діб після винесення такої постанови про розмір шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, надіслати її копію, завірену гербовою печаткою, йому для звернення до органу державного казначейства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прокуратура Київської області вчинила протиправні дії, надіславши йому листа, в якому зазначила про відсутність незаконних дій правоохоронних органів під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, чим грубо порушила ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Окрім цього, зазначав, що прокуратура Київської області також порушила п. 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41, відповідно до якого громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям, відповідний орган, зазначений у п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність прокуратури Київської області щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 та зобов`язано прокуратуру Київської області прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 відповідно до ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В іншій частинні у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а в подальшому винесено постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, то з моменту винесення такої постанови у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не мав та не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні №000011, а тому не користується наданими законодавством правами та обов`язками будь-якого учасника кримінального провадження. Апелянт звертає увагу, що на момент закриття кримінального провадження матеріали провадження перебували у СВ Миронівського РВ ГУМВС України у Київській області, який і є органом досудового розслідування в розумінні 38 КПК України, тобто відповідно до п.п. 1 п. 11 Положення № 6/5/3/41 позивач має право подавати заяву про визначення розміру шкоди саме до СВ Миронівський РВ ГУМВС України у Київській області.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення не переглядається в частині відмовлених позовних вимог, оскільки в цій частині воно не оскаржується.

Отже, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що постановою слідчого прокуратури Миронівського району Київської області від 20.12.2007 слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області ОСОБА_1. притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі № 65-571 з пред`явленням обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

У подальшому, постановою слідчого прокуратури Миронівського району Київської області від 16.01.2008 обвинуваченого ОСОБА_1 відсторонено від посади слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області. На підставі вказаної постанови наказом начальника ГУ МВС України у Київській області Яловенка В.О. позивача тимчасово відсторонено від виконання службових обов`язків, а 22.01.2008 відносно позивача застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вказану кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 364 КК України, направлено до суду з обвинувальним висновком за правилами КПК України 1960 року.

В подальшому, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2012 цю кримінальну справу на підставі ст.ст. 273, 281 КПК України направлено прокурору Миронівського району для проведення додаткового розслідування, після отримання якої 18.12.2012 слідчим прокуратури Миронівського району Київської області відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками якого порушено кримінальну справу №65-571, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним номером 0000011 та розпочато досудове розслідування.

21.11.2019 позивач звернувся до Миронівського відділу поліції ГУНП в Київській області із заявою № М-376, в якій просив повідомити його про рух кримінального провадження № 0000011 та прийняті відносно нього процесуальні рішення із направленням на його адресу завірених копій цих рішень.

Повідомленням від 29.11.2019 заступник начальника СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області Жилін А.Е. повідомив позивача, що 25.07.2014 кримінальне провадження №0000011 закрите на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України. Інформацію про рух та прийняті процесуальні рішення в даному кримінальному провадженні немає підстав надавати у зв`язку з перебуванням справи в архіві СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, а також у зв`язку з тим, що заявник не має ніякого процесуального статусу, який би дозволяв йому ознайомлення з матеріалами провадження та отримання копій процесуальних рішень.

Позивач звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, у кримінальному провадженню №0000011.

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 06.01.2020 ЄУН 371/1536/19 зобов`язано слідчого Миронівського ВП ГУНП в Київській області, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження № 0000011, відповідно до правил ст. 220 КПК України розглянути клопотання (заяву) ОСОБА_1 № М-376 від 21.11.2019 про надання інформації про рух кримінального провадження №0000011 та щодо рішень, прийнятих відносно його процесуального статусу, та невідкладно повідомити заявника про результати його розгляду.

Листом від 17.01.2020 №207/109/1011/02-20 Миронівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, на виконання ухвали Миронівського районного суду Київської області від 06.01.2020 справа ЄУН 371/1536/19, розглянута заява позивача та за результатами її розгляду зазначено, що 05.12.2012 кримінальну справу № 65-571 з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області повернуто на додаткове розслідування та 18.12.2012 слідчим прокуратури Миронівського району Київської області Житником О.В. відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками якого порушено дану кримінальну справу, внесені до ЄРДР за реєстраційним номером 0000011 та розпочато досудове розслідування.

18.10.2013 слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житником О.В., за дорученням начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Демидовича А.О., винесено постанову, на підставі якої розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000011 за фактом складання та видачі невстановленими службовими особами завідомо неправдивого документа - постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

08.11.2013 за дорученням начальника слідчого управління прокуратури області Киричука М.Ю., слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житником О.В винесено постанову, на підставі якої розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000174 за фатом зловживання службовим становищем невстановленими службовими особами Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області під час складання та видачі завідомо неправдивого офіційного документа - постанови від імені в.о. начальника слідчого відділу Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області Малеги М.М. про накладення арешту на майно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

14.11.2013 старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000011 Норець О.В. винесено постанову, на підставі якої матеріали кримінальних проваджень №0000174 та №0000011 об`єднані в одне провадження за №0000011.

16.12.2013 слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житником О.В. винесено постанову, на підставі якої змінено попередню правову кваліфікацію кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст. 366 на ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, кримінальне провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України - за відсутністю в діянні службових осіб Миронівського РВ ГУМВС України в Київській області складу кримінального правопорушення та запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який 22.01.2008 в ході досудового розслідування обирався стосовно позивача, - скасований.

08.01.2014 кримінальне провадження №0000011 прокуратурою Київської області направлене через прокуратуру Миронівського району до СВ Миронівського РВ ГУ МВС України для подальшого досудового розслідування.

24.07.2014 начальником СВ Миронівського РВ ГУ МВС України винесено постанови, на підставі яких скасовані постанови про відсторонення позивача від посади слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області та накладення арешту на його майно.

25.07.2014 начальником СВ Миронівського РВ ГУ МВС України винесено постанову, згідно якої кримінальне провадження №0000011 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Поряд з цим, Миронівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області зазначено, що до 18.12.2012 - моменту направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, позивач перебував у статусі підсудного, після чого відповідно до п.п. 9, 12 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України до 16.12.2013 - моменту зміни попередньої правової кваліфікації кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст. 366 на ч. 1 ст. 358 та ч.4 ст. 358 КК України, закриття кримінального провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 364 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України та скасування обраного відносно позивача запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивач перебував у статусі обвинуваченого.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Київської області із заявою щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, проте, листом від 06.03.2020 №15/2/1-198вих-20 відповідач повідомив про те, що незаконних дій правоохоронних органів під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000011 не вбачається.

Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду повною мірою, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 (далі - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Як вже було зазначено вище, постановою слідчого прокуратури Миронівського району Київської області від 20.12.2007 слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області ОСОБА_1. притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі № 65-571, пред`явивши йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

У подальшому, постановою слідчого прокуратури Миронівського району Київської області від 16.01.2008 обвинуваченого ОСОБА_1 відсторонено від посади слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області. На підставі вказаної постанови наказом начальника ГУ МВС України у Київській області Яловенка В.О. позивача тимчасово відсторонено від виконання службових обов`язків і 22.01.2008 відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2012 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 364 КК України, на підставі ст.ст. 273, 281 КПК України 1960 року направлено прокурору Миронівського району для проведення додаткового розслідування, яка надійшла до прокуратури Миронівського району Київської області 18.12.2012, після чого, слідчим прокуратури Миронівського району Київської області відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками якого порушено кримінальну справу №65-571, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним номером 0000011 та розпочато досудове розслідування.

14.11.2013 старшим прокурором групи, прокурорів у кримінальному провадженні №0000011 Норець О.В. винесено постанову, на підставі якої матеріали кримінальних проваджень №0000174 та №0000011 об`єднані в одне провадження за №0000011.

16.12.2013 слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житником О.В. винесено постанову, на підставі якої змінено попередню правову кваліфікацію кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст. 366 на ч. 1 ст. 358 та ч.4 ст. 358 КК України, кримінальне провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України - за відсутністю в діянні службових осіб Миронівського РВ ГУМВС України в Київській області складу кримінального правопорушення та запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який 22.01.2008 в ході досудового розслідування обирався стосовно позивача - скасований.

В подальшому, відповідно до п.п. 9, 12 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, до 16.12.2013 - після зміни попередньої правової кваліфікації кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст. 366 на ч. 1 ст. 358 та ч.4 ст. 358 КК України, закриття кримінального провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.364 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КК України та скасування обраного відносно позивача запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивач перебував у статусі обвинуваченого.

Вказані обставини підтвердженні листом Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 17.01.2020 №207/109/1011/02-20.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та в подальшому винесено постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, то з моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР.

У ст. 3 Закону № 266/94-ВР зазначено, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до ст. 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За приписами ст. 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Порядок застосування Закону № 266/94-ВР визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41 (далі - Положення № 6/5/3/41).

Так, відповідно до п. 6 Положення № 6/5/3/41 громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.

При цьому, як правильно зауважено судом першої інстанції, матеріалами справи підтверджується, що одночасно з винесенням постанови про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, прокуратурою Київської області не направлено позивачу повідомлення з роз`ясненням порядку відшкодування шкоди, чим порушено ч. 1 ст. 11 Закону №266/94-ВР та п. 6 Положення № 6/5/3/41.

Пунктом 8 Положення № 6/5/3/41 визначено, що згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Пунктом 10 Положення № 6/5/3/41 визначено, що відповідно до п. 4 ст. 3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Відповідно до п. 11 Положення № 6/5/3/41 для визначення розміру шкоди, переліченої в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 12 Положення № 6/5/3/41 передбачено, що у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення № 6/5/3/41, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу).

Відповідно до п. 13 Положення № 6/5/3/41 не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека.

Системний аналіз вищевикладених норм свідчить, що прокуратура у місячний термін розглядає звернення громадянина щодо визначення розміру відшкодовуваної шкоди, про що виносить постанову. Вказаними вище нормами не передбачено правової можливості прийняття прокуратурою рішення в іншій формі, ніж постанова.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання прокуратури Київської області прийняти відповідну постанову в порядку, встановленому ст. 12 Закону № 266/94-ВР.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позивач повинен був звертатись до СВ Миронівського РВ ГУМВС України у Київській області, який і є органом досудового розслідування в розумінні 38 КПК України, оскільки у листі від 06.03.2020 № №15/2/1-198вих-20 такої підстави для відмови у відшкодуванні шкоди не зазначено.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова