Справа № 300/7619/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. справа № 300/7619/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно в день виключення позивача зі списків особового складу не здійснив нарахування та виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 22.02.2022 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі. Надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вказаних недоліків, шляхом подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказанням підстав для поновлення такого строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

24.03.2022 суд ухвалою визнав поважними причини пропуску позивачем встановленого законом строку звернення до суду з адміністративним позовом та поновив пропущений строк звернення до суду. Продовжив розгляд справи.

25.03.2022 судом зупинено провадження в даній справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою суду від 21.07.2022 поновлено провадження у справі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву (а.с.23-26). У відзиві представник відповідача заперечив щодо задоволення позову, з обґрунтувань, що позивач звернувся до відповідача щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби вже не будучи військовослужбовцем. При цьому аргументовано, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 передбачена виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно саме військовослужбовцям. На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №163 від 09.08.2021 капітана ОСОБА_1 , помічника начальника інженерно-авіаційної служби і авіаційної ескадрильї, наказом командувача повітряного командування "Захід" (по особовому складу) від 03.08.2021 №47 звільнено в запас за підпунктом "б (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з 11.08.2021 виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до Івано-Франківського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області для зарахування на військовий облік (а.с.7).

Під час розрахунку при звільненні позивачу компенсацію за неотримане речове майно не виплачено.

Позивач звернувся до відповідача 02.11.2021 з заявою від 28.10.2021, в якій просив надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу та вирішити питання про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (а.с.5).

За результатом розгляду даної зави, відповідач згідно відповіді від 17.11.2021 №350/484/4/2012 надав позивачу завірену копію довідки про вартість речового майна, що належить до видачі капітану ОСОБА_1 за весь період проходження військової служби від 09.08.2021 №49, також повідомив про неможливість виплатити позивачу суми компенсації вартості за неотримане речове майно згідно довідки від 09.08.2021 №49, у зв`язку з тим, що позивач будучи військовослужбовцем не звертався рапортом для нарахування і виплати йому компенсації вартості за неотримане речове майно згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі капітану ОСОБА_1 від 09.08.2021 №49, сума компенсації за неотримане речове майно становить 132399,13 грн. (а.с.8).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із частиною 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з пунктом 4 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено, згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №163 від 09.08.2021 капітана ОСОБА_1 , помічника начальника інженерно-авіаційної служби і авіаційної ескадрильї, наказом командувача повітряного командування "Захід" (по особовому складу) від 03.08.2021 №47 звільнено в запас за підпунктом "б (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з 11.08.2021 виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до Івано-Франківського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області для зарахування на військовий облік (а.с.7).

Однак, під час звільнення грошову компенсацію замість належних до видачі предметів речового майна за час проходження військової служби позивачеві не виплачено.

При цьому, відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі капітану ОСОБА_1 від 09.08.2021 №49, сума компенсації за неотримане речове майно становить 132399,13 грн. (а.с.8).

Отже, відповідач нарахував, однак не виплатив позивачу компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Суд зазначає, що гарантоване статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" право військовослужбовця на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (заяви №68385/10 та №71378/10, пункти 53, 55) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У пунктах 54-55 указаного рішення ЄСПЛ визнав, що відмова держави здійснити певні дії, від яких залежить можливість отримання особою гарантованих їй національним законодавством виплат або зволікання з їх вчиненням, що тримає зацікавлену особу в невизначеності, становить втручання в право, передбачене статтею 1 Першого протоколу.

У рішенні в справі "Будченко проти України" від 24 квітня 2014 року (заява №38677/06, пункти 38-39) ЄСПЛ зазначив про те, що відмова держави в задоволенні гарантованих чинним законодавством вимог майнового характеру з підстав відсутності механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання в право особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини держава не може відмовляти в здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Враховуючи вищенаведене, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нездійснення виплатити позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини та зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, нараховану згідно довідки про вартість речового майна від 09.08.2021 №49.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 900,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, нараховану згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі капітану ОСОБА_1 від 09.08.2021 №49.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) частину сплаченого судового збору в розмірі 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.