Справа № 320/9372/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9372/20 Суддя першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Вишняк В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Таращанської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Таращанської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2022, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд з позовом до Таращанської міської ради (також далі - відповідач) про:

- визнання протиправним і скасування п. 5.1 рішення Таращанської міської ради Київської області від 28.07.2020 №1073-76-VII;

- зобов`язання відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 про забезпечення реалізації визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 : землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтованою площею 0,08 га, та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав розробки генерального плану м. Тараща Київської області є протиправною та такою, що порушує право позивача, оскільки не містить чітких підстав такої відмови, визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Рішенням Київського кружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2022 позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано пункт 5 рішення Таращанської міської ради Київської області від 28.07.2020 №1073-76-VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». Зобов`язано Таращанську міську раду Київської області розглянути клопотання Казачука Івана Володимировича , який діє як уповноважений представник ОСОБА_1, «Про набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі і земель комунальної власності», датоване 09.06.2020, та надати дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Стягнуто на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Таращанської міської ради Київської області.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд не може зобов`язати міську раду, як представницький колегіальний орган місцевого самоврядування прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки рішення сесії приймаються шляхом поіменного голосування депутатами ради, а не міським головою одноособово. Наголошує, що згідно з Генеральним планом м. Таращі, який затверджено 27.07.2021, південно-західний масив включено в генплан міста, проте нові межі міста ще не встановлено, що унеможливлює наразі виділення земельних ділянок. Звертає увагу, що судом першої інстанції відшкодовано позивачу витрати на правову допомогу, надану поза межами цієї справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що в липні 2020 року Адвокатське об`єднання «Казачук та партнери» (в особі Казачука І.В.) в інтересах позивача звернулося до Таращанської міської ради Київської області з клопотанням про безоплатну приватизацію земельної ділянки (а саме: «клопотанням в порядку ст. 118 Земельного кодексу України «Про набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності»), датоване 09.06.2020, в якому просило:

1. Забезпечити реалізацію визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності, шляхом виділення ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га по АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

2. Надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки по АДРЕСА_1 (картографічні матеріали якої долучено до даного клопотання) із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,08 га.

3. Розглянути вищевказані питання на сесії ради у встановлений законодавством місячний термін з прийняттям об`єктивного та обґрунтованого рішення.

4. Повідомити в установленому законом порядку і строки про прийняте рішення, шляхом направлення на адресу заявника належним чином посвідченої копії рішення сесії ради.

До вказаного клопотання були додані наступні документи: копія документа на представництво - довіреності, копія паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера; графічні матеріали з бажаним розташуванням земельної ділянки.

За результатами розгляду цього клопотання 76 сесією VII скликання Таращанської міської ради Київської області прийнято рішення від 28.07.2020 №1073-76-VII «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», за змістом пп. 5.1 п. 5 якого відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та виділенні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га, для безоплатної передачі у власність із земель комунальної власності.

У цьому рішенні, зокрема вказано, що на даний час розробляється Генеральний план м. Тараща Київської області, яким передбачено уточнення та включення південно-західного житлового масиву в межах населеного пункту м. Тараща.

Не погоджуючись із указаним рішенням, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку землевпорядної документації, оскільки наявність тієї єдиної обставини, яка була покладена в основу спірного рішення про відмову, не було доведено, а тому, враховуючи, що будь-які інші перешкоди для надання дозволу на розробку такого проекту землеустрою з відведення земельної ділянки відсутні, ефективним захистом порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути клопотання Казачука Івавна Володимировича , поданого в інтересах ОСОБА_1 , та прийняти за результатом його розгляду рішення про надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. « б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття і реалізації права на землю визначений розд. IV ЗК України. Так, ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 цього ж Кодексу).

Частиною 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У силу положень абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17, від 05.03.2019 у справі №360/2334/17, від 20.01.2021 у справі №360/1590/16-а, від 08.09.2020 у справі №812/1450/17.

При цьому відповідно до положень ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

-затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №808/3187/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено вище, підставою для відмови відповідач вказав те, що розробляється Генеральний план м. Тараща Київської області, яким передбачено уточнення та включення Південно-західного житлового масиву в межі населеного пункту м. Тараща.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Частинами 3 та 4 ст. 16 цього Закону визначено, що склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Слід зазначити, що частиною 8 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що графічні матеріали, які були додані до клопотання позивача про виділення земельної ділянки, а саме Схема південно-західного масиву в м. Тараща, були отримані від Виконавчого комітету Таращанської міської ради Київської області разом з листом від 06.04.2020 №388, в якому Таращанська міська рада надала інформацію щодо вільних земельних ділянок.

Із вказаного листа слідує, що в межах населеного пункту Таращанської міської ради наявні земельні ділянки вільні від забудови, зокрема і запитувана позивачем до відведення земельна ділянка по вул. М. Старицького, 8 в межах м. Тараща Київської області: землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність посилань відповідача на те, що на час звернення позивача з клопотанням про набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності розробляється генеральний план м. Тараща, яким передбачено уточнення та включення Південно-західного масиву у межі населеного пункту м. Тараща.

Доведення факту того, що земельна ділянка, яка є предметом позову та розташована в Південно-західному житловому масиві міста Тараща Київської області, знаходиться за існуючою межею міста Тараща, є визначальним при вирішенні питання про повноваження відповідача розпоряджатися спірною земельною ділянкою.

Однак, як вже зазначалось, графічні матеріали, які додані до клопотання позивача, а саме Схема південно-західного масиву в м. Тараща, були отримані від Виконавчого комітету Таращанської міської ради Київської області листом від 06.04.2020 №388, в якому міська рада надала інформацію щодо вільних від забудови земельних ділянок в межах населеного пункту Таращанської міської ради, зокрема й щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,08 га, землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Жодних відомостей щодо спростування наданої інформації матеріали справи не містять, а відповідачем не надано, тому апеляційний суд уважає належними та допустимими докази розташування спірної земельної ділянки в межах міста Тараща на території Південно-західного масиву м. Тараща.

При цьому посилання апелянта на генеральний план м. Таращі, затверджений рішенням 27.07.2021 №1206, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки станом на час прийняття спірного рішення вказаний генеральний план не був затвердженим.

Ураховуючи зазначене місцевий суд дійшов правильного висновку про безпідставність відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку землевпорядної документації, а тому необхідним є визнання протиправним та скасування пп. 5.1 п. 5 рішення Таращанської міської ради Київської області №1073-76-VII від 28.07.2020 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та виділенні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,08 га, для безоплатної передачі у власність із земель комунальної власності.

Щодо вимог у частині зобов`язання відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки колегія суддів зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: за наявності поважних причин орган вправі надати …, у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…, рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам… тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд за наслідками аналізу вказаних положень зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій розглянути клопотання позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності клопотання та доданих до нього документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення клопотання.

Підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву або ж ні; прийняти рішення про задоволення клопотання, або ж рішення про відмову у його задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із клопотанням, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання ухвалити рішення.

Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача ухвалити рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Також слід зазначити, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31.07.2020 у справі №810/2474/18.

Зважаючи на те, що відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку землевпорядної документації, оскільки наявність тієї єдиної обставини, яка була покладена в основу спірного рішення про відмову, не була доведена відповідачем, а також ураховуючи, що будь-які інші перешкоди для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки відсутні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання відповідача розглянути клопотання Казачука Івавна Володимировича , поданого в інтересах ОСОБА_1 , та прийняти за результатом розгляду цього клопотання рішення про надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції відшкодовано позивачу витрати на правову допомогу, надану поза межами цієї справи, ґрунтуються виключно на тому, що в мотивувальні частині судового рішення зазначено, що до загального розміру вартості послуг (гонорару) адвоката віднесено зазначену в додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги №06-03/20-9-ЗД-1/20 від 06.03.2020 вартість послуг з надання консультацій щодо можливості оскарження дій Абрамівської сільської ради та визнання протиправними дії Абрамівської сільської ради - кількість витраченого часу 2 год. - вартість 1000,00 грн.

При цьому, дослідивши зміст указаної вище додаткової угоди, апеляційним судом установлено, що місцевим судом допущено описку, оскільки за вказаною угодою надавались послуги, зокрема з надання консультацій щодо можливості оскарження дій Таращанської міської ради та визнання протиправними дій саме цієї ради, а не Абрамівської сільської ради.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Таращанської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко