Справа № 600/777/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/777/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження матеріали справи за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Київстар" до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування припису.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Київстар" (далі - позивач) звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати припис винесений державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Страшир М.Т. від 19.11.2021 року № 773-ДК/316Пр/03/01-21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем складено та винесено припис від 19.11.2021 року № 773-ДК/316Пр/03/01-21 у спосіб, який суперечить вимогам законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню. Вказує, що на момент винесення оскаржуваного припису існували діючі правовідносини в частині користування земельною ділянкою, тому обставини вказані в приписі є помилковими.

Крім того, позивач зазначав, що вимога відповідача про повернення земельної ділянки до Берегометської ТГ несе незаконний та протиправний характер, так як речове право за такою територіальною громадською не закріплено.

З огляду наведене вище, позивач вважає, що відповідачем видано оскаржуваний припис від 19.11.2021 року № 773-ДК/316Пр/03/01-21 із порушенням норм чинного законодавства, тому вказаний акт реагування суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню.

Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області (далі - відповідач) подало до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначило, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 10 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель мають право давати обов`язкові вказівки (приписи) для виконання з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання усунення виявленого порушення на цій земельній ділянці.

Відповідач вказав, що державним інспектором контролю за використанням та охороною земель проведено перевірку з питань додержанням вимог земельного законодавства при використані земельної ділянки за кадастровим номером :04:006:0002 площею 0,07 га, що знаходиться в адміністративних межах села Долішній Шепіт, Вижницького району, Чернівецької області, в ході якої виявлено порушення земельного законодавства.

За результатами проведеної перевірки, державним інспектором контролю за використанням та охороною земель виявлені порушення земельного законодавства та видано оскаржуваний припис з метою усунення порушень вимог земельного законодавств.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що оскаржуваний припис винесено правомірно, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.12.2021 року видно, що орендарем земельної ділянки за кадастровим номером :04:006:0002 площею 0,07 га є Приватне акціонерне товариство Київстар. Підстава для державної реєстрації: договір оренди земельної ділянки, серія та номер: 8, виданий 10.06.2016 року. Орендодавець: Вижницька міська рада та орендар ПАТ Київстар. Строк дії: на 5 років.

21.12.2021 року між Берегометською селищною радою та ПАТ Київстар укладено договір оренди землі, на умовах якого позивач отримав в оренду строком на 5 років земельну ділянку із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення загальною площею 0,07 га, кадастровий номер :04:006:0002, яка знаходиться за адресою: Чернівецька області, Вижницький район, на території Долішньошепітської сільської ради.

З матеріалів справи видно, що 04.11.2021 року державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Стражиром М.Т. проведено перевірку з питань додержанням вимог земельного законодавства при використані земельної ділянки за кадастровим номером :04:006:0002 площею 0,07 га, що знаходиться в адміністративних межах села Долішній Шепіт, Вижницького району, Чернівецької області, про що складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 773-ДК/770АП/09/01-21 від 04.11.2021 року.

В ході проведення обстеження земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :04:006:0002 площею 0,07 га комунальної форми власності цільове, призначення якої транспорту, зв`язку (13.03), для розміщення базової станції стільникового зв`язку на території села Д. Шепіт Берегометської ТГ самовільно використовується під станцією мобільного зв`язку, приватним акціонерним товариством Київстар.

Зі змісту акту обстеження земельної ділянки видно, що огляд проводився уповноваженою особою відповідача без залучення представника позивача.

04.11.2021 року відповідач направив на адресу позивача повідомлення № 773-ДК/0036/04/01/-2 про надання пояснень у зв`язку з використанням земельної ділянки, в кому запропоновано прибути о 10 год. 00 хв. 19.11.2021 року в приміщення відділу Держгеокадастру, за адресою вул. Р. Шухевича, 25, м. Вижниця.

Вказане повідомлення направлено на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням, яке отримано останнім 09.11.2021.

19.11.2021 року державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Стражиром М.Т., враховуючи виявлене порушення земельного законодавства, керуючись ст. 144 Земельного кодексу України, ст. ст. 5, 6, 10 Про державний контроль за використанням та охороною земель, ст. ст. 18-1, 19 Закону України Про охорону земель, видано припис № 773-ДК/316Пр/03/01-21, яким приписано позивачу у 30-ти денний термін з дня отримання припису усунути виявлене порушення земельного законодавства шляхом звільнення земельної ділянки та передачі по акту її до Берегометської ТГ або укладення нового договору оренди земельної ділянки. Про виконання припису вимагалося повідомити до 19.12.2021 року.

Вважаючи припис Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області № 773-ДК/316Пр/03/01-21від 19.11.2021 року протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Крім того, судом встановлено, що враховуючи виявлені під час перевірки порушення, 19.11.2021 року державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Стражиром М.Т. складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № 773-ДК/315П/07/01-21 за вчинення адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 54 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

19.11.2021 року відповідач повідомив позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення, що мала відбутися о 12 год. 00 хв. 29.11.2021 року в приміщення відділу Держгеокадастру м. Вижниця.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно положень ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

За змістом ст. ст. 1, 7, 8 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Відповідно до статті 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно з ст. 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 № 963-IV (далі - Закон № 963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Згідно ст. 2 Закону № 963-IV основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Відповідно до положень ст. 4 Закону № 963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно приписів ст. 9 Закону № 963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Повноваження ж державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель безпосередньо визначені ст. 10 вказаного Закону № 963-IV, якою, в свою чергу, передбачено, що державні інспектори, зокрема, мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; викликати громадян, у т. ч. посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Також державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель можуть мати й інші повноваження відповідно до закону.

Судом встановлено, що 04.11.2021 року державним інспектором контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру Чернівецькій області Стражиром М.Т. проведено перевірку з питань додержанням вимог земельного законодавства при використані земельної ділянки за кадастровим номером :04:006:0002 площею 0,07 га, що знаходиться в адміністративних межах села Долішній Шепіт, Вижницького району, Чернівецької області, про що складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки № 773-ДК/770АП/09/01-21 від 04.11.2021 року.

В ході проведення обстеження земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :04:006:0002 площею 0,07 га комунальної форми власності, цільове призначення якої транспорту зв`язку (13.03) для розміщення базової станції стільникового зв`язку на території села Д.Шепіт Берегометської ТГ, самовільно використовується під станцією мобільного зв`язку, приватним акціонерним товариством Київстар, що, в свою чергу, на думку перевіряючих, є порушенням вимоги ст. ст. 96, 125, 126, Земельного кодексу України.

Як визначено ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При цьому, у даному контексті також необхідно врахувати й те, що за змістом ст. ст. 116, 123, 124 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.

Згідно абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону № 963-IV самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону, є правомірними.

За самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства (п. б ч. 1 ст. 211 ЗК України).

Розглядом справи по суті встановлено, що за результатами проведеної перевірки, відповідачем відносно позивача складено оскаржуваний припис від 19.11.2021 року № 773-ДК/316Пр/03/01-21, яким фактично зобов`язано позивача звільнити у 30-ти денний термін з дня отримання припису усунути виявлене порушення земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки або укладення нового договору оренди земельної ділянки, про що повідомити до 19.12.2021 року.

Суд звертає увагу, що оскаржуваний припис прийнято посадовою особою відповідача, в т.ч.: у відповідності до ст. 144 ЗК України.

Разом з тим, як видно зі змісту ст. 144 ЗК України, у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складає протокол про адміністративне правопорушення, накладає на особу, яка допустила правопорушення, адміністративне стягнення та видає цій особі припис про його усунення у 30-денний строк.

У разі якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку припис державного інспектора щодо припинення правопорушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища накладає на таку особу адміністративне стягнення відповідно до закону та повторно видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі неусунення наслідків порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю за використанням та охороною земель або орган державного контролю за охороною навколишнього природного середовища звертається до суду з позовом про:

- розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту;

- припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Одночасно необхідно зауважити, що вказана вище ст. 144 знаходиться у Главі 22 Земельного кодексу України, яка, в свою чергу, безпосередньо регулює питання припинення прав на землю.

Так, згідно із ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до вимог ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; конфіскації земельної ділянки; примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

Враховуючи вищевикладені норми діючого земельного законодавства, суд приходить до висновку про те, що положення ст. 144 ЗК України регулюють порядок припинення права користування земельними ділянками, що використовуються з порушенням земельного законодавства.

Однак, виходячи зі змісту положень ст. ст. 116, 123, 124 ЗК України, у взаємозв`язку із положеннями ст. ст. 140 - 151 цього Кодексу, припиненню за правилами ст. 144 ЗК України підлягають права на земельну ділянку, які виникли правомірно і легітимно, однак використання таких земельних ділянок здійснюється з порушенням земельного законодавства, до яких віднесено виключно такі порушення, як: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Суд зауважує, що самовільне зайняття земельної ділянки фактично утворює окремий склад порушення вимог земельного законодавства, усунення якого не передбачає прийняття контролюючими органами розпорядчих актів.

Усунення такого порушення, як правило, відбувається шляхом використання способів захисту прав власника на земельні ділянки, зокрема, в порядку Глав 23-25 Земельного кодексу України.

Отже, в зв`язку із вказаним, суд наголошує, що ст. 10 Закону № 963-IV чітко визначено повноваження державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель звертатися до суду із позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Крім того, вказаною нормою також визначено право державних інспекторів давати обов`язкові для виконання "вказівки" (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Отже, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що відповідач має право видавати приписи, але виключно у відповідності до своїх, чітко визначених Законом № 963-IV повноважень.

Таким чином, на противагу припиненню правомірного права користування земельною ділянкою у визначеному Главою 22 Земельного кодексу України порядку, припинення порушення вимог земельного законодавства у вигляді самовільного зайняття земельної ділянки насправді відбувається в дещо інший спосіб - шляхом безпосереднього звернення державного інспектора до суду. До того ж, цей спосіб не передбачає прийняття відповідачем приписів щодо усунення порушення шляхом повернення земельної ділянки власнику.

З огляду на викладене, суд вважає, що у випадку виявлення факту самовільного зайняття земельної ділянки державний інспектор не наділений повноваженнями виносити з цього приводу на адресу порушника припис, оскільки Законом № 963-IV прямо передбачено його право звертатись безпосередньо до суду із позовом щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, а також відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва.

Крім того, як вже зазначалося вище, ст. ст. 6, 10 Закону № 963-IV передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині дотримання строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обов`язкового виконання заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням.

Державні інспектори з контролю за використанням та охороною земель мають право давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Таким чином, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель має право видавати приписи щодо зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан виключно у випадках, які прямо встановлені законом. При цьому, необхідно звернути увагу на те, що обов`язок приведення земельної ділянки у попередній стан виникає виключно у разі незаконної зміни її рельєфу та при необхідності знесення будинків, будівель і споруд (ст. ст. 96, 212 ЗК України).

Однак, наявності таких підстав відповідач не довів. Не має таких відомостей і в матеріалах справи.

Отже, приймаючи до уваги вказані вище обставини, суд вважає, що оскаржуваний припис прийнятий відповідачем не тільки протиправно і передчасно, а і не у спосіб та не в межах повноважень, які прямо визначені Земельним кодексом України та Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного припису, тому суд задовольняє адміністративний позов у повному обсязі.

Доводи відповідача щодо правомірності оскаржуваного припису суд відхиляє, оскільки вони не спростовують протиправність винесеного припису.

Водночас, суд не погоджується з твердженнями позивача щодо поширення положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на спірні правовідносини, оскільки норми цього Закону стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель. З огляду на наведене, на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону № 963-IV.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 826/11708/17, від 27.02.2020 у справі № 8181/1512/17, від 05.10.2020 у справі № 420/6054/19, від 11.06.2021 у справі № 818/970/17, від 15.07.2021 у справі № 0840/3368/18, від 28.07.2021, та від 04.11.2021 у справі № 818/1365/17.

В той же час, наведена обставина, на думку суду, не свідчить про правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного припису.

Іншим аргументам позивача, суд не надає оцінку, оскільки вони не спростовують наявність підстав для задоволення позову.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 2481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати припис державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Стражира Михайла Тодоровича від 19.11.2021 року № 773-ДК/316Пр/03/01-21.

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Київстар" судовий збір в сумі 2481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач Приватне акціонерне товариство "Київстар" (вул. Дегтярівська, 53, м. Київ, );

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, Чернівецька область, ).

Суддя В.К. Левицький