Справа № 160/7621/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2022 року Справа № 160/7621/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії,-
30 травня 2022 року до Дніпропетровського оружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) № Ф-116805-17/61 від 04.02.2019 року, якою встановлено суму заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 18 276,72 грн. (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень 72 коп.);
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) № Ф-116805-17/61У від 04.02.2019 року, якою встановлено суму заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 18 276,72 грн. (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень 72 коп.);
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) № Ф-116805-17/61 від 04.11.2019 року, якою встановлено суму заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 26 539,26 грн. (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень 26 коп.);
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) № Ф-116805-17/61У від 04.11.2019 року, якою встановлено суму заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 8 262,54 грн. (вісім тисяч двісті шістдесят дві гривні 54 коп.);
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) № Ф-116805-17/61 від 11.11.2020 року, якою встановлено суму заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 35 588,75 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 75 коп.);
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) № Ф-116805-17/61У від 11.11.2020 року, якою встановлено суму заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 17 312,03 грн. (сімнадцять тисяч триста дванадцять гривень 03 коп.);
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) № Ф-116805-17/61 від 04.01.2022 року, якою встановлено суму заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 коп.);
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) внести відомості до інтегрованої автоматизованої інформаційно-аналітичної системи щодо скасування оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки), якими визначено заборгованість ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 коп.).
Заявлені позовні вимоги вмотивовані тим, що строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-УІ, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору. Отже, відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-ІV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.
Таким чином, вимог про сплату боргу (недоїмки): № Ф-116805-17/61 від 04.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.; № Ф-116805-17/61 від 04.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.; № Ф-116805-17/61 від 11.11.2020 року на суму 35 588,74 грн.; № Ф-116805-17/61 від 04.01.2022 року на суму 37 788,74 грн.; № Ф-116805-17/61У від 04.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.; № Ф-116805-17/61У від 04.11.2019 року на суму 8 262,54 грн.; № Ф-116805-17/61У від 11.11.2020 року на суму 17 312,03 грн. прийняті ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, не відповідають вимогам, що встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, а також критеріям, що визначені частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправними, винесеними з порушенням процедури та строку, а відтак ГУ ДПС у Дніпропетровській області було протиправно нараховано ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з чим зазначені вимоги контролюючого органу підлягають скасуванню. Враховуючи факт того, що позивач був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі 07.02.2002 року, останнього взято на облік 14.02.2002 в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Амур-Нижньодніпровській ДПІ, і у встановлені строки позивач державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про нього до Єдиного державного реєстру не подавав, його свідоцтво про державну реєстрацію є недійсним, а тому в період нарахування позивачу сум єдиного внеску в останнього був відсутній статус фізичної особи-підприємця, що виключає в нього наявність обов`язку сплачувати єдиний внесок якби він і існував на період винесення вимог.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що відповідно до наявної інформації, позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.02.2002 року. На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, у зв`язку з невиконанням зобов`язання щодо сплати єдиного соціального внеску за 2017-2020 роки відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки). Вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив щодо позовної заяви, в якій позивач зазначив про безпідставність та необґрунтованість доводів ГУ ДПС у Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022р. прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувати від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України: копії вимог про сплату боргу (недоїмки): № Ф-116805-17/61 від 04.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.; № Ф-116805-17/61 від 04.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.; № Ф-116805-17/61 від 11.11.2020 року на суму 35 588,74 грн.; № Ф-116805-17/61 від 04.01.2022 року на суму 37 788,74 грн.; № Ф-116805-17/61У від 04.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.; № Ф-116805-17/61У від 04.11.2019 року на суму 8 262,54 грн.; № Ф-116805-17/61У від 11.11.2020 року на суму 17 312,03 грн. прийняті ГУ ДПС у Дніпропетровській області та копії відповідних доказів щодо вручення таких вимог позивачу; копію реєстраційної справи відносно ОСОБА_1 ; обґрунтований та вмотивований розрахунок вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в разі їх наявності (із зазначенням дати, місяця та року коли створилася заборгованість): № Ф-116805-17/61 від 04.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.; № Ф-116805-17/61 від 04.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.; № Ф-116805-17/61 від 11.11.2020 року на суму 35 588,74 грн.; № Ф-116805-17/61 від 04.01.2022 року на суму 37 788,74 грн.; № Ф-116805-17/61У від 04.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.; № Ф-116805-17/61У від 04.11.2019 року на суму 8 262,54 грн.; № Ф-116805-17/61У від 11.11.2020 року на суму 17 312,03 грн.; роздруківку з інтегрованої картки платника податків (ІКП) відносно ОСОБА_1 . Витребувані судом докази слід було подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 05.07. 2022 року. Судом попереджено Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 07.02.2002 року по 27.04.2022 року перебував на обліку в і Амур-Нижньодніпровській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець.
За даними інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 з 14.02.2002 року по 27.04.2022 року перебував на обліку в Амур-Нижньодніпровській ДПІ ГУ ДПС (Амур-Нижньодніпровський район м. Дніпра) як фізична особа - підприємець та відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
Відповідно до відомостей з інтегрованої картки платника податків запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців по ФОП ОСОБА_1 внесено 27.04.2022 року. Стан платника - 11 «припинено 27.04.2022 року, але не знято з обліку (КОР не пусті).
Адреса платника згідно відомостей з реєстраційної картки державного реєстратора: АДРЕСА_1 .
Основний вид діяльності - 37.20.0,- Оброблення неметалевих відходів та брухту.
З 01.01.2012 року платник перебуває на загальній системі оподаткування.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, 08 травня 2022 року, встановивши мобільний додаток «ДІЯ», ОСОБА_1 дізнався, що по відношенню до нього було відкрито декілька виконавчих проваджень, стягувачем за якими є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
З метою отримання інформації щодо податкового боргу представник Позивача звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області та ознайомився з матеріалами виконавчих проваджень.
З відповіді, наданій ГУ ДПС у Дніпропетровській області на адвокатський запит, 23.05.2022 року позивач дізнався, що станом на 31.12.2021 року відповідачем було нараховано ФОП ОСОБА_1 заборгованість з єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн.
По ФОП ОСОБА_1 було сформовано наступні вимоги про сплату боргу:
№ Ф-116805-17/61 від 04.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.
№ Ф-116805-17/61 від 04.11.2019 року на суму 26 539,26 грн.
№ Ф-116805-17/61 від 11.11.2020 року на суму 35 588,74 грн.
№ Ф-116805-17/61 від 04.01.2022 року на суму 37 788,74 грн.,
які були надіслані Позивачу, але так і не отримані ним.
Ознайомившись 23.05.2022 року з матеріалами виконавчих проваджень №59507376, №62313827, №64694676, Позивач дізнався про те, що вказані провадження були відкриті з виконання наступних вимог:
№ Ф-116805-17/61У від 04.02.2019 року на суму 18 276,72 грн.
№ Ф-116805-17/61У від 04.11.2019 року на суму 8 262,54 грн.
№ Ф-116805-17/61У від 11.11.2020 року на суму 17 312,03 грн.
Тож, у позові позивач також зазначає, що означені вимоги сформовані за принципом накопичення боргу, а тому частково або повністю дублюють одна одну. Загальна сума боргу за усіма вимогами складає 37 788,74 грн. Зі спірними вимогами про сплату боргу позивач ознайомився лише 23 травня 2022 року. До цього моменту він не був обізнаний про існування вказаних таких вимог, так як жодних повідомлень та листів щодо них, як і самі вимоги, від ГУ ДПС у Дніпропетровській області не отримував.
- по строку 09.02.2018 року нарахований єдиний внесок у сумі 8448,00 грн. за 2017 рік;
- по строку 19.04.2018 року нарахований єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за перший квартал 2018 року;
- по строку 19.07.2018 року нарахований єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за другий квартал 2018 року;
- по строку 19.10.2018 року нарахований єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2018 року;
- по строку 21.01.2019 року нарахований єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2018 року.
Таким чином станом на 31.01.2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становила 18 276,72 грн.
Відповідно до даних АТ «Укрпошта» поштове відправлення повернуто на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за закінченням терміну зберігання.
- по строку 19.04.2019 року нарахований єдиний внесок у сумі 2754,18 грн. за перший квартал 2019 року;
- по строку 19.07.2019 року нарахований єдиний внесок у сумі 2754,18 грн. за другий квартал 2019 року;
- по строку 21.10.2019 року нарахований єдиний внесок у сумі 2754,18 грн. за треій квартал 2019 року;
- по строку 20.01.2020 року нарахований єдиний внесок у сумі 2754,18 грн. за четвертий квартал 2019 року;
- І квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн. (січень-лютий 1039,06 грн. + 1039,06 грн.) граничний термін сплати до 21.04.2020 року, нарахування не сплачені;
- II квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн. (за червень місяць), граничний термін сплати до 20.07.2020 року, нарахування не сплачені;
- III квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн., граничний термін сплати до 19.10.2020 року, нарахування не сплачені.
- IV квартал 2020 року у сумі 2200 грн, граничний термін сплати до 19.01.2021 року, нарахування не сплачені.
Вважаючи спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними та безпідставними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Слід зазначити, що спірні правовідносини врегульовані Законом України від 15.05.2003 №755-IV Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Закон №755-IV, у редакції, чинній станом на дату прийняття вказаного Закону), частина перша статті 4 якого визначає, що державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.
Відповідно до приписів статті 4 Закону №755-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація базується на таких основних принципах, зокрема: 1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 7) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.
Частиною четвертою статті 9 Закону №755-IV встановлено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця: 1) прізвище, ім`я, по батькові; 2) дата народження; 3) реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта).
Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що особа набуває статусу фізичної особи-підприємця після проведення державної реєстрації у встановленому законом порядку.
Згідно із пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №755-IV (в редакції, чинній на час його прийняття), державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому, реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.
01 липня 2010 року прийнято Закон України №2390-VI Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання (далі - Закон №2390-VI), який набрав чинності 03 березня 2011 року.
Пункти 2 - 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2390-VI передбачали, що процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв. Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2390-VI встановлено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.
Отже, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 1 липня 2004 року, закінчувався 03 березня 2012 року.
Відповідно, з цього часу свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважалися недійсними. При цьому, за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.
Пунктом 5 наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №575/5 передбачено, що державні реєстратори юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повинні забезпечити включення до ЄДР відомостей про невключених суб`єктів на підставі аналітичної інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Таким чином, строки включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких проведена до 1 липня 2004 року, визначені пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI, підлягали застосуванню виключно у випадках самостійного подання ними реєстраційних карток державному реєстратору.
Натомість, відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строки, встановлені пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.
У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця і платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ та наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 2017 року по 2020 рік відповідно до оскаржуваної вимоги. При цьому, відповідно до матеріалів справи, позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року, а саме 07.02.2002 року, тобто до набрання чинності Законом №755-IV, але не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону.
Суд звертає увагу, що статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 1 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.
Водночас, зміни у процедурі адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені законами №2390-VI та №1155-VII, не спростовують висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 1 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.
При цьому, існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.
Отже, відсутність офіційного підтвердження в особи статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.
Наведений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі №260/81/19, постанові Верховного Суді від 14.07.2021 року у справі №1.380.2019.002699.
Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон №1774-VIII), яким внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.
Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ (у редакції Закону №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 1 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.
Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Виключно фізична-особа підприємець, зареєстрована в установленому порядку, яка має право здійснювати підприємницьку діяльність і перебуває на загальній або спрощеній системі оподаткування, вважається платником єдиного внеску і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу (за умови, що така особа не є найманим працівником).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №460/37/19.
Відтак, за встановленими у цій справі обставинами позивач не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність та відповідачем, всупереч вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, протилежного не доведено.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги наведені позиції Верховного Суду, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування спірних вимог.
Також суд вважає за необхідне застосувати положення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірним тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції, пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення віл 21.02.1986 у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства. п. 50, Series А N 98).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі досліджених доказів та їх правової оцінки, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваних вимог, тому позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені у повному обсязі.
При цьому належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання ГУ ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сум 37 788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 коп.).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1620,44 грн., що документально підтверджується копією квитанції від 09.06.2022 року, яка роздрукована з GOVPAY24.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1620,44 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник