Справа № 160/3934/22
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2022 року Справа № 160/3934/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 : 1) періоду його роботи з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року в багатогалузевому кооперативному підприємстві «Октава»; 2) періоду його роботи з 07.09.1978 року по 02.02.1993 року в районі Крайньої Півночі в полуторному розмірі 1 (один) рік роботи за 1 (один) рік і 6 (шість) місяців; 3) періоду його трудової діяльності з 18.10.1995 року до 05.05.2005 року, як фізичної особи-підприємця;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2021 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.06.2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надав необхідні для цього документи, яких виявилось недостатньо. 30.07.2021 року позивачем додатково надано до пенсійного фонду довідки. Однак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки має достатньо стажу для призначення пенсії за віком.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якій позивач вказує на необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача та наводить аргументи, аналогічні тим, що викладені у позові.
Ухвалою суду від 28.02.2022 року прийнято до свого провадження вказану справу та відкрито провадження у справі, та згідно ч. 2 ст. 257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 18.08.2000р., ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , відносно позивача наявні наступні записи:
07.09.1978 року зарахований на посаду молодшого телятника відділу ОНГ (для роботи в іносферній станції Гидромет обсервації Мис Певської УГМС (наказ 96/к від 07.09.1978 року);
24.09.1979 року звільнений за ст. 29 п. 5 КЗпП РРФСР (переведення до іншої організації) (наказ № 100/к від 26.09.1979 року);
24.09.1979 року прийняти водієм 3 кл. перевозочної машини в службу спецавтотранспорту УГА а/п Шмідт (наказ н-ка а/п № 62л від 25.09.1979 року);
10.10.1979 року звільнений у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії ст. 29 п.3 КЗпП РРФСР (наказ № 25/л від 11.10.1979 року);
19.10.1979 року служба в лавах Радянської Армії з 19.10.1979 року по 13.11.1981 року. Військовий квиток № 1790509;
01.12.1981 року прийнятий водієм до служби спецавтотранспорту на тягач АТС-59 аеропорту Шмідт Магаданського управління ЦА (наказ № 51л від 05.12.1981 року);
04.01.1982 року переведений водієм ЗІЛ -130 відділу перевозок (наказ 3л від 25.01.1982 року);
20.09.1982 року переведений водієм спецмашини в службу спецавтотранспорту на автомашину Урал 375,3 кл/з/Крас-258 (наказ 39 л від 05.10.1982 року);
25.06.1984 року присвоєно 2-1 клас водія (наказ 32л від 26.06.1984 року);
23.02.1987 року переведений майстром з ремонту (наказ 9л від 27.02.1987 року);
15.09.1988 року переведений водієм спецбригади у зв`язку зі скороченням посади (наказ № 45л від 20.09.1988 року);
27.09.1988 року обраний начальником кол. ССТ (наказ 48л від 05.10.1988 року);
09.11.1988 року переведений водієм (наказ № 52л від 09.11.1988 року);
06.07.1989 року переведений водієм спецбригади (наказ № 24л від 07.07.1989 року);
16.10.1989 року звільнений в порядку переводу до кооперативу «Октава» п. 5 ст. 29 КЗпП РРФСР (наказ 37л від 16.10.1989 року);
17.10.1989 року прийнятий водієм в БКП «Октава» (наказ 38 від 17.10.1989 року);
13.07.1990 року призначений головним механіком дільниці № 1 м. Мис Шмідта (наказ № 3 від 1990 року);
09.12.1990 року рішенням загальних зборів від 08.12.1990 року членів кооперативу, обраний головою багатогалузевого кооперативного підприємства «Октава» (наказ від 08.12.1990 року);
02.02.1993 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виїздом у ЦРС ст. 31 КЗпП РРФСР (наказ від 01.02.1993 року);
05.07.1993 року прийнятий заступником директора з постачання радгоспу «Победа» (наказ № 47 від 05.07.1993 року);
10.06.1995 року - звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР (наказ № 40 від 02.06.1995 року);
15.10.2002 року прийнятий майстром АЗС з місячним випробувальним терміном (наказ № 259/к від 15.10.2002 року);
23.07.2003 року звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ № 190/к від 23.07.2003 року);
28.10.2005 року прийнятий слюсарем-ремонтником по 5 розряду пансіонату «Голуба бухта» Відкритого акціонерного товариства Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» (наказ 55кр від 27.10.2005 року);
14.04.2006 року звільнений за власним бажанням після закінчення строку договору п. 2 ст. 36 КЗпП України (наказ № 30ку від 11.04.2006 року);
01.11.2006 року прийнятий машиністом (кочегаром) котельної п`ятого розряду, тимчасово в пансіонат «Голуба бухта» Відкритого акціонерного товариства Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» (наказ № 187кр (п) від 30.10.2006 року);
14.04.2007 року звільнений після закінчення строку договору п. 2 ст. 36 КЗпП України (наказ № 24 ку від 13.07.2001 року);
17.10.2007 року прийнятий машиністом (кочегаром) котельної п`ятого розряду в пансіонат «Голуба бухта» Відкритого акціонерного товариства Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» (наказ № 63-кр(п) від 17.10.2007 року);
14.04.2008 року звільнений після закінчення строку договору ст. 36 п. 2 КЗпП України (наказ № 38 ку від 14.04.2008 року);
28.10.2008 року прийнятий машиністом (кочегаром) котельної п`ятого розряду тимчасово в пансіонат «Голуба бухта» Відкритого акціонерного товариства Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» (наказ № 64 кр(п) від 28.10.2008 року);
14.04.2009 року - звільнений після закінчення строку договору ст. 36 п. 2 КЗпП України (наказ № 32 від 15.04.2009 року);
14.10.2009 року прийнятий машиністом (кочегаром) котельної п`ятого розряду в пансіонат «Голуба бухта» Відкритого акціонерного товариства Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» (наказ № 49-кр(п) від 12.10.2009 року);
14.10.2010 року - звільнений після закінчення строку договору ст. 36 п. 2 КЗпП України. Запис № 34 не дійсний (наказ № 28-ку від 12.04.2010 року);
14.04.2010 року звільнений після закінчення строку договору ст. 36 п. 2 КЗпП України (наказ № 28-ку від 12.04.2010 року);
23.04.2010 року Криворізьким районним центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ № 10.04.23 від 23.04.2010 року);
14.10.2010 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 пп. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ № 10.10.15 від 15.10.2010 року);
15.10.2010 року прийнятий машиністом (кочегаром) котельні по п`ятому розряду в пансіонат «Голуба бухта» Відкритого акціонерного товариства Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» (наказ № 67-кр (п) від 12.10.2010 року);
14.04.2011 року звільнений після закінчення строку договору п. 2 ст. 36 КЗпП України (наказ № 28 ку від 13.04.2011 року);
26.04.2011 року Криворізьким районним центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ № 11.04.26 від 26.04.2011 року);
14.10.2011 року закінчено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 пп. 12 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ № 11.10.28 від 28.10.2011 року);
08.11.2011 року прийнятий машиністом (кочегаром) котельні по п?ятому розряду в пансіонат «Голуба бухта» Відкритого акціонерного товариства Криворізький турбінний завод «КОНСТАР», тимчасово (наказ № 72-кр(п) від 07.11.2011 року);
31.03.2012 року звільнений з зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України (наказ № 26-ку від 29.03.2012 року);
22.05.2012 року Криворізьким районним центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ № 12.05.22 від 22.05.2012 року);
30.11.2012 року закінчено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ № 12.12.03 від 03.12.2012 року);
01.12.2012 року прийнятий машиністом (кочегаром) котельні по п`ятому розряду в пансіонат «Голуба бухта» Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» (наказ № 66-кр(п) від 26.11.2012 року);
31.03.2013 року звільнений у зв`язку з закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України (наказ № 31-ку від 29.03.2013 року);
07.05.2013 року Криворізьким районним центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ № НТ 130507 від 05.07.2013 року);
20.10.2013 року закінчено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 пп. 12 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування гна випадок безробіття» (наказ № 13.10.21 від 21.10.2013 року);
08.01.2016 року прийнято охоронником відділу охорони Публічного акціонерного товариства «КРИВОРІЖГАЗ» (наказ № 2-к від 05.01.2016 року);
29.09.2017 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ № 394-к від 26.09.2017 року);
01.10.2017 року прийнятий на посаду охоронника ТОВ Бізон-Д (наказ № 10 від 29.09.2017 року);
25.12.2017 року звільнений за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України (наказ № 40 від 22.12.2017 року);
24.01.2018 року прийнятий машиністом насосних установок дільниці водопостачання цеху технічного енергозабезпечення Приватного акціонерного товариства «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (наказ № 21 від 23.01.2018 року);
03.04.2018 року переведений машиністом насосних установок 5 розряду дільниці водопостачання цеху технічного енергозабезпечення (наказ № 194 від 03.04.2018 року);
03.04.2018 року запис № 55 недійсний. Переведений машиністом насосних установок 4 розряду дільниці водопостачання цеху технічного енергозабезпечення (наказ № 194 від 03.04.2018 року);
18.03.2019 року переведений машиністом насосних установок 5 розряду дільниці водопостачання цеху технічного енергозабезпечення (наказ № 120 від 15.03.2019 року);
працює по теперішній час.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 18.10.1995 року, про що 05.05.2005 року внесено відомості до реєстру, та 01.06.2005 року ФОП ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність.
Також позивачем надано довідку Державного підприємства Чукотського автономного округу «ЧукотАВІА» № 114 від 25.05.2021 року про фактичний заробіток ОСОБА_1 за період 01.01.1984 16.10.1989 роки; довідку Державного підприємства Чукотського автономного округу «ЧукотАВІА» № 128 від 26.05.2021 року уточнюючу особливий характер роботи чи умов праці, необхідних для призначення дострокової пенсії за віком та підтверджуюча постійну зайнятість в особливих умовах праці; архівну довідку № 04-16/М-307 від 28.05.2021 року про трудовий стаж ОСОБА_1 та архівну довідку № 04-16/М-308 від 28.05.2021 року про заробітну плату позивача за період з вересня 1978 року по вересень 1979 року; архівну довідку № 04-16/М-555 від 04.09.2021 року про трудовий стаж ОСОБА_1 та архівну довідку № 04-16/М-556 від 04.09.2021 року про заробітну плату позивача за період з вересня 1978 року по вересень 1979 року.
14.06.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії за віком.
Рішенням № 78 від 18.06.2021 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

У вказаному рішенні зазначено, що пенсійний вік становить 60 років. Вік заявника 59 років. Необхідний страховий стаж станом на 26.06.2021 року становить 28 років. Страховий стаж особи 26 років 10 місяців 02 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в МКП «Октава» з 17.10.1989 по 02.02.1993, оскільки за цей період роботи у трудовій книжці відсутній номер наказу про звільнення. З 28.10.2005 по 31.03.2021 страховий стаж враховано за даними персоніфікованого обліку. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату за наявним стажем 26.06.2024, тобто після досягнення віку 63 роки.

30.07.2021 року позивачем надано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи для призначення пенсії.

Рішенням № 78 від 05.08.2021 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Підставою для відмови в призначенні пенсії зазначено, що до заяви про призначення пенсії за віком були додані наступні сканкопії оригіналів документів:

- довідка про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків;

- трудова книжка від 18.09.1978 року серії НОМЕР_3 , вкладиш до трудової книжки від 15.01.2016 року серії НОМЕР_4 ;

-військовий квиток від 17.10.1979 року серії НОМЕР_5 ;

- довідки про роботу від 26.05.2021 № 128, від 28.05.2021 № 04-15/М-307;

- довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ № 680437;

- лист ДПС України ГУ ДПС у Донецькій області від 11.06.2021 року № 37028/6/04-36-80-12;

- рішення про відмову від 18.06.2021 року № 78;

- паспорт.

Пенсійний вік згідно статті 26 Закону № 1058 становить 60 років. Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону № 1058 становить 28 років. Страховий стаж особи становить 26 років 10 місяців 02 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року, оскільки в трудовій книжці від 18.09.1978 року серії НОМЕР_3 в наказі про звільнення відсутній номер, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162. Для зарахування вищезазначеного періоду роботи заявникові рекомендується надати уточнюючу довідку відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637. Не працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату з 26.06.2024 року за досягнення 63-річного віку.

Бездіяльність пенсійного органу щодо відмови в призначенні пенсії позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, Законом визначені різні умови призначення пенсії за віком до 01.01.2018 та після вказаної дати. При цьому з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років передбачено для осіб за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше: надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ст. 1 Закону № 1058-ІУ).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до чинного законодавства, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Таким чином уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу застосовуються виключно за відсутності відомостей у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 683/977/17.

Як слідує з матеріалів справи, згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 , ОСОБА_1 :

17.10.1989 року прийнятий водієм в БКП «Октава» (наказ 38 від 17.10.1989 року);

13.07.1990 року призначений головним механіком дільниці № 1 м. Мис Шмідта (наказ № 3 від 1990 року);

09.12.1990 року рішенням загальних зборів від 08.12.1990 року членів кооперативу, обраний головою багатогалузевого кооперативного підприємства «Октава» (наказ від 08.12.1990 року);

02.02.1993 року звільнений за власним бажанням у зв?язку з виїздом у ЦРС ст. 31 КЗпП РРФСР (наказ від 01.02.1993 року).

Таким чином, відповідно до трудової книжки позивач у період з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року працював в Багатогалузевому кооперативному підприємстві «Октава».

Однак, саме цей період (з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року) не враховано відповідачем під час розгляду питання про призначення пенсії, з огляду на те, що в трудовій книжці в наказі про звільнення відсутній номер.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі Інструкція № 162) встановлювала порядок ведення трудових книжок у 1993 році.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Згідно п. 2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведенні чи звільненні, а також про винагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За умовами п. 2.26 Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника проводиться з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 дата звільнення; в графі 3 причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

З 27.04.1993 року діє постанова Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» № 301 від 27.04.1993 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відсутність номеру наказу про звільнення у записі про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії з моменту призначення пенсії за віком.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.

Щодо обчислення трудового стажу позивача за роботу у районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні (один рік за півтора), суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.1 та 2 пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до п.п. «д» п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26 вересня 1967 року передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п`яти до трьох років.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 р. зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Отже, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 року зараховується до стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Крім того, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що особа, яка працювала в районах Крайньої Півночі, або в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі не менше трьох років до 01.01.1991 року має право на пільговий розрахунок її стажу. Так, підставою для отримання пільгового стажу є сам факт роботи особи на Крайній Півночі, або в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі на умовах укладання нею трудової угоди не менше ніж на три роки.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За відомостями трудової книжки позивача:

07.09.1978 року зарахований на посаду молодшого телятника відділу ОНГ (для роботи в іносферній станції Гидромет обсервації Мис Певської УГМС (наказ 96/к від 07.09.1978 року);

24.09.1979 року звільнений за ст. 29 п. 5 КЗпП РРФСР (переведення до іншої організації) (наказ № 100/к від 26.09.1979 року);

24.09.1979 року прийняти водієм 3 кл. перевозочної машини в службу спецавтотранспорту УГА а/пШмідт (наказ н-ка а/п № 62л від 25.09.1979 року);

10.10.1979 року звільнений у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії ст. 29 п.3 КЗпП РРФСР (наказ № 25/л від 11.10.1979 року);

19.10.1979 року служба в лавах Радянської Армії з 19.10.1979 року по 13.11.1981 року. Військовий квиток № 1790509;

01.12.1981 року прийнятий водієм до служби спецавтотранспорту на тягач АТС-59 аеропорту Шмідт Магаданського управління ЦА (наказ № 51л від 05.12.1981 року);

04.01.1982 року переведений водієм ЗІЛ -130 відділу перевозок (наказ 3л від 25.01.1982 року);

20.09.1982 року переведений водієм спецмашини в службу спецавтотранспорту на автомашину Урал 375,3 кл/з/Крас-258 (наказ 39 л від 05.10.1982 року);

25.06.1984 року присвоєно 2-1 клас водія (наказ 32л від 26.06.1984 року);

23.02.1987 року переведений майстром з ремонту (наказ 9л від 27.02.1987 року);

15.09.1988 року переведений водієм спецбригади у зв`язку зі скороченням посади (наказ № 45л від 20.09.1988 року);

27.09.1988 року обраний начальником кол. ССТ (наказ 48л від 05.10.1988 року);

09.11.1988 року переведений водієм (наказ № 52л від 09.11.1988 року);

06.07.1989 року переведений водієм спецбригади (наказ № 24л від 07.07.1989 року);

16.10.1989 року звільнений в порядку переводу до кооперативу «Октава» п. 5 ст. 29 КЗпП РРФСР (наказ 37л від 16.10.1989 року);

17.10.1989 року прийнятий водієм в БКП «Октава» (наказ 38 від 17.10.1989 року);

13.07.1990 року призначений головним механіком дільниці № 1 м. Мис Шмідта (наказ № 3 від 1990 року);

09.12.1990 року рішенням загальних зборів від 08.12.1990 року членів кооперативу, обраний головою багатогалузевого кооперативного підприємства «Октава» (наказ від 08.12.1990 року);

02.02.1993 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виїздом у ЦРС ст. 31 КЗпП РРФСР (наказ від 01.02.1993 року)

Вказана інформація також підтверджена архівними довідками (а.с. 4-17).

Суд зауважує, що між сторонами відсутній спір, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, тому це питання не потребує доказування.

Відповідно до абз.3 пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно положень абз.3 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 18.06.2020 року у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 року у справі №140/1319/16-а, від 15.01.2021 у справі № 348/2319/16-а.

Враховуючи той факт, що стаж роботи позивача в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняй до районів Крайньої Півночі, підтверджується записами в трудовій книжці, а також відповідними архівними довідками, то суд приходить до висновку, що до стажу роботи позивача повинен застосовуватись пільговий коефіцієнт (один рік за один рік і шість місяців).

Щодо періоду стажу після 01.01.1991 року, суд враховує, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначає, що для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових підставах і за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди (стаття 6).

Згідно з частиною другою статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Таким чином, якщо певний період роботи особи на території РФ згідно з законодавством цієї держави повинен обчислюватися на пільгових підставах, то в такому ж порядку цей же стаж повинен враховуватись щодо цієї людини і в Україні. Відтак, стаж позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність особи.

Суд звертає увагу, що згідно Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 Чукотський автономний округ є районом Крайньої Півночі.

Таким чином, стаж роботи позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбулась трудова діяльність. Оскільки таке обчислення здійснювалось в пільговому порядку (в полуторному розмірі), тому період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняй до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 року також має бути зарахований позивачу у пільговому обчисленні.

Тобто, станом на момент звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії, відповідач повинен був при обчислені стажу роботи позивача з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року застосовувати пільговий коефіцієнт (один рік за один рік і шість місяців).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується військова служба незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, наведеними нормами законодавства України передбачено право позивача на зарахування до пільгового стажу роботи в умовах Крайньої Півночі періоду проходження військової служби.

Щодо зарахування до загального страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 18.10.1995 по 05.05.2005, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в стаж роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору, а також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, (в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин), до заяви про призначення пенсії додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637.

Відповідно до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Разом з тим пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01.01.2004 з даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата страхових внесків (єдиного внеску). При цьому належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України або наявність спеціального торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян тощо.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували сплату позивачем страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року, зокрема спеціальний торговий патент, свідоцтво про сплату єдиного податку або патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян.

Відповідно до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якого періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Однак зазначена норма законодавства застосовується до осіб, які провадили підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що позивач у зазначений період перебував на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

При цьому відповідно до листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 37028/6/04-39-80-12 від 11.06.2021 року, інформація про систему оподаткування, на якій перебував позивач з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року не надана.

Також відповідні відомості відсутні і у наданому позивачем акті № 32 перевірки правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов`язкового державного страхування України на випадок безробіття від 08 червня 2005 року.

У вказаному акті зазначено про проведення перевірки правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне страхування України на випадок безробіття до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття за період з 01.01.2002 року по 01.01.2005 рік та відсутність порушень за результатом проведеної перевірки.

Водночас страхові внески на загальнообов`язкове державне страхування України на випадок безробіття відмінні від страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Також відомості про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, за відсутності інформації про сплату страхових внесків або інформації про перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, не є достатньою підставою для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача

Отже судом не встановлено наявність належних та допустимих доказів, які б підтверджували право позивача на зарахування до його страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 18.10.1995 року по 05.05.2005 року.

Крім того суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Таким чином, суд звертає увагу на те, що позивач фактично оскаржує не протиправну бездіяльність пенсійного органу, а його рішення про відмову у призначенні пенсії № 578 від 18.06.2021 року та № 578 від 05.08.2021 року.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що пенсійний орган при винесенні рішень про відмову у призначенні пенсії № 578 від 18.06.2021 року та № 578 від 05.08.2021 року діяв не на підставах та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а отже такі підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 992, 40 грн., що документально підтверджується квитанцією № 8723-3613-9832-2841 від 14.02.2022 року.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 661,60 грн.

Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 578 від 18.06.2021 року прийняте за результатами розгляду поданої до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії від 14.06.2021р.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 578 від 05.08.2021 року прийняте за результатами розгляду поданої до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії від 30.07.2021р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : 1) період його роботи з 17.10.1989 року по 02.02.1993 року в багатогалузевому кооперативному підприємстві «Октава»; 2) період його роботи з 07.09.1978 року по 02.02.1993 року в районі Крайньої Півночі з розрахунку 1 (один) рік роботи за 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2021 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 661,60 грн (шістсот шістдесят одна гривня 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова