Справа № 160/7950/21
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/7950/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року (суддя Неклеса О.М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 26.03.2020 по 14.05.2020 з урахуванням посадового окладу, передбаченого частиною 3, п.1 частини 4 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ.

- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України.

- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 14.05.2020, відповідно до приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України.

- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між належною заробітною платою, розраховану з розміру посадового окладу прокурора регіональної прокуратури 30 269,00 грн., визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014, та отриманою заробітною платою за період з 26 березня по 14 травня 2020 року: у посадовому окладі в сумі 12242 грн. 30 коп., у надбавки за вислугу років в сумі 3060 грн. 57 коп., у надбавки за виконання особливо важливої роботи в сумі 10712 грн. 01 коп., у щомісячній премії по плану в сумі 19799 грн. 55 коп., у заробітній платі за час відпустки з 26.03.2020 по 11.04.2020 року в сумі 61570 грн. 60 коп., у грошовій компенсації за 22 календарних дня невикористані відпустки в сумі 76926 грн. 96 коп., з утриманням обов`язкових платежів та зборів.

-зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України в розмірі не менше середнього заробітку 112562 грн. 73 коп., розрахованого з розміру посадового окладу прокурора регіональної прокуратури 30269,00 грн., визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014, з утриманням обов`язкових платежів та зборів.

- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України, починаючи з 15 травня 2020 року по день проведення повного розрахунку, виходячи із розміру середньоденного заробітку 5360 грн. 13 коп., розрахованого з розміру посадового окладу прокурора регіональної прокуратури 30 269,00 грн., визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014, з утриманням обов`язкових платежів та зборів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 26.03.2020 по 14.05.2020 року з урахуванням посадового окладу, передбаченого частиною 3, п.1 частини 4 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ.

Зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між належною заробітною платою, розраховану з розміру посадового окладу прокурора регіональної прокуратури, визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 року, та отриманою заробітною платою за період з 26 березня по 14 травня 2020 року з утриманням обов`язкових платежів та зборів.

Визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України, з утриманням обов`язкових платежів та зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник наполягає на тому, що Законом України від 19.09.2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі - Закон №113), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури. Так, у частині 1 статті 7 Закону України від 14.10.2014 №1697-УІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697) слова «регіональні» та «місцеві» замінено відповідно на «обласні» та «окружні», а пункт 4 цієї частини 1 та статті стосовно військових прокуратур в системі органів прокуратури виключено. Отже, статтею 15 Закону №1697 зазначено виключний перелік посад в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (в редакції Закону №113). Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»). Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113 передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Також пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону №113 передбачено, що День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України». Таким чином, саме Закон №1697 (зі змінами внесеними Законом №113), а не Бюджетний кодекс України (норма якого визнана неконституційною) передбачає оплату праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»), яка на сьогодні є чинною. Отже, нарахування грошового забезпечення відповідно до умов даного закону не суперечить чинному законодавству та рішенню Конституційного Суду.

Скаржник вказує, що юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача на підставі п. 9 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, а не реорганізація, ліквідація, перепрофілювання організації, скорочення чисельності або штату працівників. Вказуючи на наявність обов`язку відповідача виплатити вихідну допомогу при звільненні, суд не врахував, що до спірних правовідносин приписи ст. 44 КЗпП України застосуванню не підлягають. Законом №113-ІХ доповнено ст. 40 КЗпП України та уточнено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України встановлюються законом, що регулює їхній статус. Такими законами, що регулюють статус прокурорів, умови і підстави звільнення їх з посади та відповідно мають статус спеціальних, є Закон України «Про прокуратуру» №1697- VІІ та Закон № 113-ІХ. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи та підстави звільнення позивача з посади - неуспішне проходження атестації, правові підстави для застосування положень ст. 44 КЗпП України у справі відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 , з 18.03.2005 року працював в органах прокуратури на різних посадах.

Наказом прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 №391, керуючись пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Дніпропетровської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14.05.2020.

У період з 26.03.2020 по 14.05.2020 позивачу здійснювалася оплата праці на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури».

Крім того, згідно довідки від 29.06.2021 №21-263вих.21 на день звільнення позивачу не виплачено вихідну допомогу.

На звернення позивача, відповідач листом від 19.04.2021 №21-308вих.21 повідомив, що Дніпропетровська обласна прокуратура не наділена правом самостійно визначати та встановлювати посадові оклади для працівників, у розмірах інших, аніж ті, які були передбачені головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури - Генеральною прокуратурою України (нині - Офіс Генерального прокурора) у кошторисах на відповідні роки. Відповідно, оплата праці прокурорів у вказаний період обґрунтовано здійснювалась на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, а тому відсутні підстави для перерахунку виплаченої заробітної плати. Також з приводу виплати вихідної допомоги вказано, що оскільки позивача звільнено в порядку та з підстав, передбачених Законом України «Про прокуратуру», якими не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, він права на її отримання. Стосовно решти вимог, викладених в зверненні, а саме - нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, нарахувати та виплатити середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні - повідомляю, що оскільки відсутні законодавчі підстави для перерахунку заробітної плати та виплати вихідної допомоги при звільненні, відповідно відсутні підстави для виплати зазначених компенсаційних сум, які мають похідний характер від основної вимоги.

Вважаючи протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 26.03.2020 по 14.05.2020 з урахуванням посадового окладу, передбаченого частиною 3, п.1 частини 4 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України, щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 14.05.2020, відповідно до приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся до суду.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати заробітної плати у період з 26.03.2020 по 14.05.2020 з урахуванням посадового окладу, передбаченого частиною 3, п.1 частини 4 статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Частиною першою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ передбачалося, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (в подальшому розмір окладу змінювався). Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом прокурора регіональної прокуратури - 1,2. В подальшому з 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, яким внесено зміни до ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та визначено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а в подальшому посадовий оклад був збільшений до 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (Закон № 113-IX від 19.09.2019).

Вподальшому були прийняті Закон України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Так, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII доповнений розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, зокрема, пунктом 26, який передбачив, що норми і положення статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Схема посадових окладів працівників органів прокуратури визначалась постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Рішенням Конституційного Суду від 26.03.2020 року у справі №1-223/2018(2840/18), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційним Судом України в пункті 2 резолютивної частини рішенні №6-р/2020 від 26.03.2020 по справі №1-223/2018(2840/18) вказано про втрату чинності положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 26 березня 2020 року.

Положеннями частини другої статті 152 Конституції України і частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, починаючи з 26.03.2020 прокурори мають право на заробітну плату у розмірах, яка визначена статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», а не постановою Кабінету Міністрів України, оскільки саме підґрунтя застосування постанови Кабінету Міністрів України втратило чинність.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Водночас відповідач, стверджуючи про правомірності нарахування та виплати позивачу заробітної плати у спірному періоді в порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505, посилається на те, що у зв`язку із прийняттям Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» були внесені зміни до Закону України «Про прокуратури», зокрема, у частині 1 статті 7 Закону України «Про прокуратуру» слова «регіональні» та «місцеві» замінено відповідно на «обласні» та «окружні». Законом №113-ІХ також передбачено, що переведення на посаду в обласні, окружні прокуратури відбувається лише у разі успішного проходження ними атестації. До переведення на посади обласних, окружних прокуратур оплата праці прокурорів здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату працівників органів прокуратури. З цих підстав відповідач вказує на те, що після ухвалення рішення Конституційним Судом України у справі № 1-223/2018(2840/18) ним правомірно нараховувалась заробітна плата позивачу, якого не було переведено до обласної, окружної прокуратури у встановленому законом порядку, виходячи з положень постанови КМУ №505.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача апеляційний суд зазначає наступне.

Законом України від 19.09.2019 №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (Закон №113-IX), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до Закону № 113-IX частини третю - п`яту статті 81 Закону «Про прокуратуру» викладено в іншій редакції та, зокрема, встановлено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з відповідним коефіцієнтом. Отже, Законом № 113-IX з 25.09.2019 визначено розмір посадового окладу працівника прокуратури в статті 81 Закону №1697-VII.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

Водночас, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001вказав на те, що стале забезпечення фінансування, зокрема, органів прокуратури, робота якої тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини). Потреба у належному матеріальному забезпеченні прокурорів випливає з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності у ефективному судовому захисті прав громадян.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання оплати праці прокурорів (справа № 1-223/2018(2840/18)), виходив з того, що заробітна плата, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом. У свою чергу, спеціальним законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України «Про прокуратуру».

Отже, враховуючи наведене та те, що до Закону України «Про прокуратуру» не вносилися зміни (у тому числі Законом №113-ІХ) щодо умов оплати праці прокурорів до їх переведення до обласної, окружної прокуратури у встановленому законом порядку, апеляційний суд вважає, що відповідачем неправомірно нараховувалася та виплачувалася позивачу заробітна плата із застосуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №505, а не виходячи із положень Закону України «Про прокуратуру» у спірний період.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що позовні вимоги в частині наявності у позивача права на перерахунок заробітної плати за спірний період, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» підлягають задоволенню.

Щодо правовідносин з приводу не нарахування та не виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні апеляційний суд зазначає наступне.

Положення статті 51 Закону України «Про прокуратуру» визначають загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді, і відповідно до п. 9 ч.1 цієї статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019 були внесені зміни у Закон № 1697-VII, якими, серед іншого, статтю 51 Закону України «Про прокуратуру» доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Статтею 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).

За правилами частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до положень ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог спірним у даному випадку є право прокурора (позивача у справі), якого звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», на отримання вихідної допомоги, передбаченої нормами статті 44 КЗпП України.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 зазначено, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

При цьому необхідно зазначити, що аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі №803/31/16, від 17.10.2018 у справі №823/276/16, від 30.07.2019 справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16.

Нормами чинного національного законодавства закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні, при цьому під такими гарантіями розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав, і однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги, яка є державною гарантія, що полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами, і зазвичай під вихідною допомогою розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У той же час, приписами Закону № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 КЗпП України.

Окрім змін, які внесені Законом № 113-ІХ до статті 51 Закону України «Про прокуратуру», цим законом також внесені зміни до КЗпП України, а саме:

- статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»;

- статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; -

- частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».

При цьому вищенаведені зміни, які внесені Законом № 113-ІХ до КЗпП України, не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Отже колегія суддів, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, дійшла висновку, що положеннями частини 5 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частини 4 статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України, і цей виключний перелік не містить обмеження щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, що свідчить про відсутність заборони застосування положень ст. 44 КЗпП України до спірного питання.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 560/3971/19, від 27.01.2021 у справі № 380/1662/20, від 21.01.2021 у справі №260/1890/19, від 18.02.2021 у справі №640/23379/19, від 25.02.2021 у справі №640/8451/20, від 17.03.2021 у справі №420/4581/20, від 30.03.2021 у справі №640/25354/19, від 15.04.2021 у справі №440/3166/20, від 27.05.2021 у справі №380/4855/20, від 24.06.2021 у справі №200/5390/20-а, від 22.07.2021 у справі №300/2000/20, від 11.08.2021 у справі №640/9375/20, від 30.09.2021 у справі №160/10949/20.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що позивача, відповідно до наказу відповідача від 30.04.2020 року №391 звільнено з посади та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», то позивач набув право на отримання при звільненні вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко