Справа № 620/18800/21
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2022 року Чернігів Справа № 620/18800/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області № Ф-11664-17 від 14.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 21030,90 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області № Ф-11664-17 від 09.11.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 35588,74 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.07.2006 була здійснена ліквідація ФОП ОСОБА_1 за рішенням власника, про що ДПІ у м. Чернігові позивачу була видана довідка про зняття з обліку платника податків. Згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа підприємець ОСОБА_1 в записі про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця значиться як: «припинено». Також зазначає, що з 2004 року та по сьогоднішній день офіційно працює на різних посадах, а єдиний соціальний внесок за нього сплачувався роботодавцем. Тому оскаржувані вимоги про сплату боргу вважає протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (в редакції, чинній станом на 31.03.2005) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Зазначає, що позивачем не було завершено процедуру припинення підприємницької діяльності, оскільки, прийнявши рішення про припинення підприємницької діяльності не звернувся у передбаченому законодавством (чинному на час прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності) порядку до державного реєстратора з необхідними документами для проведення припинення державної реєстрації підприємницької діяльності, та не отримав копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця із спеціальною відміткою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. З 01 січня 2017 року законодавство не пов`язує наявність обов`язку зі сплати ЄСВ з отриманим доходом, а у випадку відсутності доходу передбачає сплату ЄСВ у сумі мінімального страхового внеску. Стверджує, що оскільки позивач у 2017-2020 роках у встановленому порядку не припинив свою у підприємницьку діяльність, був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а відтак належав до кола платників єдиного внеску. Також зазначає, що законодавство встановлює обов`язок фізичної особи-підприємця щодо сплати ЄСВ у мінімальному розмірі навіть у випадку нездійснення підприємницької діяльності та не містить норм щодо звільнення від цього обов`язку, якщо ця фізична особа є найманим працівником у іншого роботодавця.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно копії витягу Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.11.2021 та витягу з електронного додатку «Дія» ОСОБА_1 26.09.2005 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця та з 26.09.2005 взятий на облік в Чернігівській ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Як вбачається з вказаної Виписки, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис від 08.07.2014 про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за № 4005459 (а.с. 16).

У зв`язку з несплатою позивачем єдиного соціального внеску відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-11664-17 від 14.05.2019 на суму 21030,90 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-11664-17 від 09.11.2020 на суму 35588,74 грн. (а.с. 13, 14).

З відзиву на позов слідує, що підставою для формування вимог № Ф-11664-17 від 14.05.2019 та № Ф-11664-17 від 09.11.2020 стала інформація в інформаційній картці ІС «Податковий блок» по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок).

Так, позивачу було нараховано розрахункову суму єдиного внеску: за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2017 році 3200,00 грн.*22% = 704,00 грн. х 12 міс. = 8448,00 грн.); за 2018 рік в сумі 9828,72 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2018 році 3723,00 грн.*22% = 819,06 грн. х 12 міс. = 9828,72 грн.); за 2019 року в сумі 11016,72 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2019 році 4173,00 грн.*22% = 918,06 грн. х 12 міс. = 11016,72 грн.); за І-ІІІ квартал 2020 року в сумі 6295,30 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць з 01.01.2020 по 31.08.2020 році 4723,00 грн.*22% = 1039,06 грн., з вересня 2020року мінімальний страховий внесок за місяць становить 5000,00 грн.*22% = 1100,00 грн.) термін сплати: за І квартал 2020 року - сплата до 19.04.2020 у сумі 2078,12 грн.; за II квартал 2020 року - сплата до 19.07.2019 у сумі 1039,06 грн.; за III квартал 2020 року - сплата до 19.10.2019 у сумі 3178,12 грн.). Всього заборгованість за період з 2017 року по III квартал 2020 року становить 35588,74 грн.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

В силу вимог абзацу першого пункту 1, пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Аналогічна за змістом норма містилась в частині третій статті 46 Закону № 755-IV в редакції станом на 31.03.2005 та чинній на момент подання позивачем заяви до податкового органу про зняття з обліку платника податків.

Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та підтверджується копією листа Головного управління ДПС у Чернігівській області від 09.12.2021 № 19076/6/25-01-12-02-08 відповідно до даних державного реєстратора, що оприлюднюються на офіційному сайті https://usr.minjust.gov.ua 08.07.2014 по платнику було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням (дата запису в ЄДР - 08.07.2014 №4005459).

Таким чином, позивач, починаючи з 08.07.2014, відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI, не був платником єдиного внеску.

Суд зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач у період з 2017 року по III квартал 2020 року, за який відповідачем здійснено нарахування єдиного внеску оскаржуваними вимогами № Ф-11664-17 від 14.05.2019 та № Ф-11664-17 від 09.11.2020 не був фізичною особою-підприємцем,

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винесені відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11664-17 від 14.05.2019 на суму 21030,90 грн. та № Ф-11664-17 від 09.11.2020 на суму 35588,74 грн. є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач у період з 2017 року по III квартал 2020 року, за який відповідачем здійснено нарахування єдиного внеску не був фізичною особою-підприємцем.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області № Ф-11664-17 від 14.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 21030,90 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області № Ф-11664-17 від 09.11.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 35588,74 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.07.2022.

Суддя В.О. Непочатих