Справа № 120/13037/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13037/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

20 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", в якому просив визнати протиправними дії відповідача, які полягають в порушенні прав позивача на відбування покарання (уотримання) в багатомісному приміщенні камерного типу у період з 28.08.2019 по даний час (відповідно до постанови начальника установи підполковника внутрішньої служби Григоренко І.В. від 08.06.2017).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.02.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції зобов`язавши відрити провадження у справі.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14.06.2022, керуючись ст. 306, 311 призначив справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Як слідує з матеріалів справи, у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що предметом оскарження є протиправні дії відповідача, які полягають в порушенні прав позивача на відбування покарання (утримання) в багатомісному приміщенні камерного типу у період з 28.08.2019 по даний час (відповідно до постанови начальника установи підполковника внутрішньої служби Григоренко І.В. від 08.06.2017).

Ухвалою суду від 18.10.2021 позовну заяву прийнято та відкрито провадження у даній справі. Розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) відповідно до положень ст. 262 КАС України. Даною ухвалою також встановлено відповідачу 15-денний строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

Водночас, на стадії розгляду справи по суті, суд першої інстанції дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку звернення із даним позовом та ухвалою від 21.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишив без руху. Встановив позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині ухвали, шляхом надання позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 160 КАС України.

04.02.2022 представником позивача подано матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до суду представник позивача вказав, що 08.06.2017 начальник Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" оголосив постанову про переведення засудженого до довічного позбавлення волі з приміщення камерного типу, для триманння двох осіб, до багатомісних приміщень камерного типу (№111), в межах установи. Однак Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" порушила права позивача на відбування покарання (утримання) в багатомісному приміщення камерного типу у період з 28.08.2019 по даний час, так як утримують його в приміщенні камерного типу (№133) для тримання двох осіб. За таких обставин, позивач переконаний, що в даному випадку наявні ознаки триваючого правопорушення його прав, тому строк на звернення до суду ним пропущено не було.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ухвалою від 10.02.2021, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення свого права на відбування покарання в багатомісному приміщені камерного типу позивач дізнався 28.08.2019, оскільки з цієї дати позивач просить визнати протиправними дії відповідача. Підстав вважати, що позивачеві було невідомо про порушення його прав у суду немає, оскільки, як зазначено у позовній заяві та у клопотанні на виконання вимог ухвали суду від 21.12.2021, ще 08.06.2017 начальник Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" оголосив постанову про переведення засудженого до довічного позбавлення волі з приміщення камерного типу, для тримання двох осіб до багатомісних приміщень камерного типу (№111), в межах установи.

Проте, позов подано до Вінницького окружного адміністративного суду 11.10.2021, тобто із пропущенням строку звернення до суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк на адміністративне оскарження, встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду враховуючи наступне.

Так, Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч. 2 ст. 122 цього Кодексу.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом періоду від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Так, предметом оскарження визначені ним дії відповідача, які полягають в порушенні прав позивача на відбування покарання (утримання) в багатомісному приміщенні камерного типу у період з 28.08.2019 по даний час.

Таким чином, про порушення свого права на відбування покарання в багатомісному приміщенні камерного типу позивач дізнався 28.08.2019, тобто з дати, з якої на його думку, позивача утримують в приміщенні камерного типу (№133) для тримання двох осіб. Підстав вважати, що позивачеві було невідомо про порушення його прав та інтересів у суду немає.

Оскільки з позовом до суду позивач звернувся 05.10.2021 (засобами поштового зв`язку), то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це встановлений законом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки адміністративного судочинства спрямовані саме на якнайшвидше здійснення такого захисту шляхом суворого їх дотримання судом та особами, які беруть участь у справі.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є виключно наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Згідно ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Під час розгляду справи позивачем не вказано поважних підстав пропуску строку звернення до суду із даними позовними вимогами.

При цьому, як слідує із матеріалів справи, у клопотанні від 01.02.2021 (а.с.27-28) позивачем зазначено про наявність ознак триваючого правопорушення його прав.

Вказуючи на триваючий характер порушення прав позивача з боку відповідача представник позивача покликається на постанову Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 804/401/17, в якій вказано: «Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

У зв`язку з цим, при застосуванні статті 250 Господарського кодексу України слід враховувати таку обставину як триваючий характер правопорушення. Строк притягнення до відповідальності публічно-правового характеру застосовується стосовно форм відповідальності карального (майнового) характеру, зокрема, накладення фінансових санкцій, але не повинен застосовуватися стосовно заходів відповідальності, які спрямовані на припинення неправомірної поведінки (зокрема, примусові заходи організаційно-правового характеру).»

Отже, правовий висновок щодо триваючого характеру правопорушення сформовано Верховним Судом за наслідком дослідження правовідносин пов`язаних із застосуванням до суб`єкта господарювання адміністративно-господарських санкцій, тобто правовідносин відмінних від тих, що є предметом у даній справі.

Суд наголошує, що приписами частини 2 статті 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цьогоКодексу.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Доводи апелянта не знайшли своє обґрунтоване підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.