Справа № 640/16704/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на проголошене о 09 годині 08 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 року, повний текст якого складено 26 січня 2022 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, Офісу Генерального прокурора, третя особа - Кіровоградська обласна прокуратура, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур (далі - Відповідач-1, Кадрова комісія), Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач-2, Офіс ГП) про:

- визнання протиправним та скасування рішення №3 Кадрової комісії від 24.03.2021 про неуспішне проходження атестації начальником Онуфріївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1 ;

- зобов`язання уповноваженої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур та Офісу ГП призначити ОСОБА_1 новий час (дату) для проходження співбесіди (ІІІ етапу атестації).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 залучено до участі у справі Кіровоградську обласну прокуратуру (далі - Третя особа) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що недостатня компетентність Позивача підтверджується ухвалою слідчого судді, а також фактом повідомлення останнього про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у вигляді організації завідомо незаконного затримання. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_1 не було надано повні відповіді на поставлені під час виконання практичного завдання питання, що у сукупності із встановленими обставинами вказує на правомірність оскаржуваного рішення Кадрової комісії.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, судом не було враховано відсутності вироку у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 , а тому з огляду на презумпцію невинуватості відповідні відомості не могли враховуватися Кадрової комісією при прийнятті рішення, по-друге, суд залишив поза увагою те, що оцінка рівня володіння практичними навичками та уміннями Позивача здійснювалася Відповідачем-1 виключно на підставі практичного завдання без урахування попередніх етапів атестації, а також те, що Кадровою комісією надавалася оцінка відповідей ОСОБА_1 щодо завдання №32, а не №3, яке фактично виконував останній, по-третє, Відповідачем-1 не враховано, що рівень доходів батьків Позивача надавав їм можливість придбати житловий будинок і земельну ділянку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Офіс ГП просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо умов і процедур проведення атестації, у тому числі можливих негативних наслідків проходження співбесіди, матеріали засідання співбесіди свідчать, що прийняте за її результатами рішення є обґрунтованим і належним чином вмотивованим. Наголошує, що завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його рівня компетентності, відповідності вимогам професійної етики і доброчесності. При цьому, як підкреслює Офіс ГП, саме на прокурора покладено обов`язок з доведення цих обставин. Окремо звертає увагу, що дискреційними повноваженнями кадрових комісій є визначення рівня компетентності та доброчесності прокурорів. Зауважує на помилковості позиції Апелянта про те, що перевірка рівня витрат і доходів прокурора належить до виключної компетенції НАЗК. Підкреслює, що в оскаржуваному рішенні кадрової комісії наведені конкретні фактичні підстави невідповідності ОСОБА_1 законодавчо встановленим вимогам до осіб, які мають статус прокурора.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2022 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.07.2022, яке було відкладено на 20.07.2022.

У судовому засіданні Позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Офісу ГП і Кадрової комісії заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на неї.

Позицію Офісу ГП підтримав і представник Кіровоградської обласної прокуратури.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 2013 року, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 26-27).

Наказом Прокуратури Кіровоградської області від 30.11.2017 № 53к Позивача було призначено на посаду начальника Онуфріївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області (т. 1 а.с. 28).

У зв`язку з прийняттям 19.09.2019 Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів iз реформи органів прокуратури» № 113-ІX, Позивачем 07.10.2019 подано Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію (т. 1 а.с. 71).

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач успішно склав іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, а також іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, набравши відповідно, 84 бали та 98 балів, у зв`язку з чим був допущений до останнього етапу атестації - співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (т. 1 а.с. 78-86, 100-117).

Водночас, із змісту протоколу Кадрової комісії № 14 від 24.03.2021 вбачається, що, дослідивши та обговоривши матеріали атестації Позивача і виконане ним практичне завдання, а також отримані від нього пояснення по суті заданих питань, члени Кадрової комісії ухвалили рішення про неуспішне проходження Позивачем атестації (т. 1 а.с. 133-139).

Рішенням Кадрової комісії № 13 від 24.03.2021 № 3 про неуспішне проходження прокурором атестації встановлено, що начальник Онуфріївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію (т. 1 а.с. 146-149).

Зі змісту вказаного рішення судом першої інстанції встановлено, що під час проведення співбесіди Кадрова комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність Позивача вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Щодо сумнівів у відповідності Позивача вимогам професійної компетентності Кадрова комісія зазначила про неправильне вирішення ним питань у виконаному практичному завданні, а саме: відсутні правильні відповіді-обґрунтування в запропонованій ситуаційній задачі з практичного завдання, невірно зазначені права прокурора та неправильно викладені процесуальні наслідки прийняття рішення судом апеляційної інстанції, що свідчить про недостатній рівень знань основних положень Закону України «Про прокуратуру», процесуального законодавства, правозастосовної практики та володіння практичними уміннями та навичками прокурора.

Також про низьку професійну компетентність та недоброчесність прокурора свідчить факт наявності матеріалів службових розслідувань про вчинення Позивачем кримінального правопорушення (19.02.2020 Позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 27, частиною першою статті 371 КК України, організація завідомо незаконного затримання). Згідно з повідомленням про підозру, під час перебування на посаді начальника Устинівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Позивач у кримінальному провадженні № 000032 від 02.10.2017, в порушення вимог статті 36 КПК України, підготував та підписав доручення щодо незаконного затримання громадянина на підставі статті 208 КПК України, яке направив для виконання до Приморського відділу поліції м. Одеса. У подальшому Позивач, 02.10.2017 отримавши інформацію про затримання особи працівниками Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області, на службовому автомобілі Устинівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури, на підставі незареєстрованого супровідного листа підписаного слідчим про результати виконання доручення щодо затримання громадянина, надавши розписку про отримання особи, здійснив перевезення затриманого до міста Долинська Кіровоградської області та помістив його до ІТТ №3. З жовтня 2017 року Позивач повідомив особі про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України та звернувся до слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, за результатами розгляду якого 04.10.2017 слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання, у зв`язку з порушенням Позивачем вимог статті 208 КПК України під час затримання підозрюваного та затримання визнано незаконним (особу звільнено з під-варти в залі суду).

Окрім того, на підставі матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень Позивача, у Кадрової комісії виникли сумніви щодо достовірності відомостей, вказаних в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в частині прав на об`єкти нерухомого майна, відповідності майна, яке знаходиться у власності та користуванні прокурора чи членів його сім`ї, їхнім законним доходам; правомірності та джерел походження грошових кошів (заощаджень) прокурора та його близьких родичів.

Так, на запитання Кадрової комісії про те, чи дозволяли доходи його батьків придбати житловий будинок та про підтвердження походження таких доходів, яким він та його сім`я користуються, Позивач відповів, що будинок купували його батьки зі своїх заощаджень. При цьому вичерпної аргументованої відповіді та підтвердження не надав.

За наведених обставин, Кадрова комісія дійшла висновку, що Позивач неуспішно пройшов атестацію.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 6, 19, 92, 131-1 Конституції України, п. п. 6, 7, 10, 11, 15, 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон), Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 (далі - Порядок №221), а також ряду нормативних актів, що регламентують вимоги до етики і поведінки прокурорів, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на підтвердження матеріалами справи недостатньої компетентності Позивача.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 131-1 Конституції України, зокрема, організація і діяльність прокуратури визначаються виключно законами України.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII Конституцію України доповнено статтею 131-1, відповідно до якої в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Наведена правова норма вказує, зокрема, на те, що за новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно включено в загальну систему правосуддя.

Отже, Основний Закон відніс прокурорів у розділ правосуддя, змінив характер їх діяльності із загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадив нові принципи в проведенні оцінювання як суддів, так і прокурорів.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(ІІ)/2020 зазначено, що не лише структурне положення статті 131-1 Конституції України визначає нове місце прокуратури в системі державної влади України. Те, що прокуратура належить до української системи правосуддя, опосередковано випливає також із того припису Конституції України, відповідно до якого саме в системі правосуддя згідно із законом утворюються та діють органи та установи, що провадять стосовно суддів і прокурорів рівнозначно - їх добір, професійну підготовку, оцінювання та розгляд справ щодо їх дисциплінарної відповідальності (частина 10 статті 131). Річ у тім, що прокурор, діючи від імені суспільства загалом, як і суддя, діючи від імені держави, при виконанні своїх професійних обов`язків на посаді має чинити справедливо й безсторонньо. Прокуророві, подібно судді, не належить виконувати професійні обов`язки за наявності приватного інтересу. На прокурора, як і на суддю, поширюються певні обмеження, обумовлені потребою забезпечити його безсторонність і доброчесність. Із професійних обов`язків прокурора випливає потреба в доборі на цю посаду таких осіб, що відповідають особливим кваліфікаційним вимогам. Вимоги до осіб, які мають намір обійняти посаду прокурора, мають бути подібними до тих, що їх висунуто до кандидатів на посаду професійного судді. Подібність професії прокурора за правилами, що застосовуються до професії судді, має поширюватись і на запровадження механізмів та процедур у питаннях професійної підготовки, оцінювання, призначення, кар`єрного зростання, дисциплінарної відповідальності, звільнення прокурорів тощо. У цьому аспекті Венеційська Комісія зазначала: «Є цілком очевидним, що система, за якої прокурори нарівні з суддями чинять відповідно до найвищих стандартів доброчесності й безсторонності, надає більшого захисту людським правам, ніж система, що покладається лише на суддів» (Доповідь про європейські стандарти щодо незалежності судової системи: частина ІІ - служба обвинувачення, CDL-AD(2010)040, § 19).

У свою чергу, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

Водночас, Законом внесено зміни до кодексів та законів України не стільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Встановлена цим Законом переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до цього законопроекту було зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури.

Отже, проведення атестації прокурорів визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Згідно п. п. 6, 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 Прикінцевих і перехідних положень Закону встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

За правилами п. 11 Прикінцевих і перехідних положень Закону атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих і перехідних положень Закону для проведення співбесіди кадрові комісії вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі інформацію про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Для цього графік проведення співбесід із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, його посади, заздалегідь оприлюднюється на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора.

Приписи п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону визначають, що кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Із змісту пунктів 1, 3, 5, 6, 8, 9 розділу І Порядку № 221 вбачається, що атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: про успішне проходження прокурором атестації; про неуспішне проходження прокурором атестації.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Розділом II Порядку № 221 визначений порядок складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Пунктами 3-5 вказаного розділу встановлено, що максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до п. 1 розд. ІІІ Порядку № 221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Згідно пунктів 5-6 розділу ІІІ Порядку № 221 прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Наказом Генерального прокурора України від 29.10.2019 № 254 «Про встановлення прохідного балу для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички і оприлюднення Зразка тестових питань та правил складання іспиту» (т. 1 а.с. 210), зокрема, встановлено прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки - 93 бали.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку № 221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 подав Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію, а також успішно склав іспит у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки у зв`язку з чим був опущений до останнього етапу атестації - співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Пунктом 2 розділу IV Порядку № 221 визначено, що до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання (пункт 8 розділу IV Порядку № 221).

Відповідно до пунктів 9, 11 розділу IV Порядку № 221 для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про: 1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати; 2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; 3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; 4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Згідно п. 12 розд. IV Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Відповідно до пунктів 13, 14 розділу IV Порядку № 221 співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання; співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання (пункт 15 розділу IV Порядку № 221).

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації (пункт 16 розділу IV Порядку № 221).

Як було встановлено раніше, підставами виникнення у Кадрової комісії сумнівів у відповідності Позивача вимогам професійної компетентності визначено:

1) неправильне вирішення питань у виконаному практичному завданні;

2) факт наявності матеріалів службових розслідувань про вчинення Позивачем кримінального правопорушення;

3) відомості, вказаних в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в частині прав на об`єкти нерухомого майна, відповідності майна, яке знаходиться у власності та користуванні прокурора чи членів його сім`ї, їхнім законним доходам; правомірності та джерел походження грошових кошів (заощаджень) прокурора та його близьких родичів.

Щодо першої підстави судова колегія вважає за необхідне зазначити, що, як вже було підкреслено вище, відповідно до п. 5 розд. І Порядку № 221 предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Водночас, ні Порядок № 221, ні Закон не містять чітких критеріїв/показників збирання, дослідження та оцінки інформації, що є необхідною для цілей атестації.

За змістом п. 5 та пп. 3 п. 6 розд. І Порядку № 221 встановлення рівня професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок) та перевірка дотримання ним професійної етики та доброчесності мають різні критерії. Відтак, ухвалюючи рішення про неуспішне проходження атестації з підстав недостатнього рівня професійної компетентності прокурора, чи за наявності сумнівів у його доброчесності та професійної етики, комісія має зазначити на чому базуються такі висновки, тобто обґрунтувати своє рішення належним чином.

Кадрова комісія оцінила рівень професійної компетенції Позивача, у тому числі з урахуванням виконаного практичного завдання.

Сумніви щодо достовірності результатів іспиту чи наявності інших недоліків рівня знань у Позивача мають бути належним чином обґрунтовані. Отже, саме на Кадрову комісію покладається обов`язок довести, що рівень володіння практичними уміннями та навичками позивача є настільки низьким і непрофесійним, що дає підстави вважати його професійно некомпетентним прокурором, тобто прокурором, який не здатний виконувати передбачені законом функції та завдання прокуратури.

За правилами Порядку №221 оцінка професійної компетентності прокурора включає також перевірку загальних здібностей та навичок прокурора, які, у свою чергу, встановлюються за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону.

Однак, із змісту оскаржуваного рішення випливає, що оцінка професійної компетентності позивача була здійснена Кадровою комісією лише на підставі виконаного практичного завдання та без урахування того, що Позивач успішно пройшов попередні етапи атестації.

З урахуванням наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що висновки Кадрової комісії щодо невідповідності Позивача вимогам професійної компетентності з мотивів неповного та частково неправильного виконання практичного завдання є необґрунтованими.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №120/3458/20-а.

До того ж колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції не було враховано, що у своєму рішенні Кадрова комісія надавала оцінку відповіді ОСОБА_1 на завдання №32 (т. 1 а.с. 146, 151). У свою чергу, аналіз змісту відповіді Позивача (т. 1 а.с. 153-154; т. 2 а.с. 13-14) свідчить, що вона стосується іншого завдання, а саме завдання №3 (т. 2 а.с. 15). Викладене вказує на те, що Кадровою комісією взагалі не досліджувалося питання повноти та правильності виконання практичного завдання ОСОБА_2 , яке він фактично виконував.

При цьому надані ОСОБА_1 відповіді з огляду на відповіді, які Кадрова комісія визначала як правильні (т. 2 а.с. 16), дають підстави зробити висновок, що вони максимально наближені та відповідають суті поставлений питань.

Щодо визначеної Відповідачем-1 третьої підстави невідповідності Позивача професійній компетентності, колегія суддів зазначає, що спірне рішення від 24.03.2021 №3 не містить мотивів та доказів, на підставі чого Кадрова комісія прийшла до висновку про невідповідність витрат прокурора та членів її сім`ї задекларованим доходам та наявності обґрунтованих сумнівів у самостійному виконанні та захисті позивачем дисертаційного дослідження, оскільки обмежилася посиланням на наявність сумнівів щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної етики.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон №1700-VII) центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, є Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК).

За правилами п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону №1700-VII до повноважень НАЗК належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 50 Закону №1700-VII НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Отже, повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції НАЗК і можуть бути реалізовані в порядку, визначеному Законом №1700-VII.

Колегія суддів зазначає, що в силу згаданих вище приписів п. п. 8-11 розділу IV Порядку №221 комісія вправі отримувати від НАЗК необхідну для цілей атестації інформацію. При цьому, доказів отримання такої інформації Відповідачем-1 матеріали справи не містять.

І хоча судом першої інстанції оцінка відповідним аргументам позовної заяви не надавалася, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що висновки Кадрової комісії про невідповідність ОСОБА_1 вимогам професійної етики в частині невідповідності витрат прокурора та членів її сім`ї задекларованим доходам є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень та за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про порушення Позивачем вимог законодавства у сфері запобігання корупції, зокрема, щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам, декларування ним недостовірних відомостей, наявності ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості набутих активів.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №640/449/20.

З приводу другої підстави для прийняття спірного рішення Кадровою комісією, а саме - факту наявності матеріалів службових розслідувань про вчинення Позивачем кримінального правопорушення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 3 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 (далі - Кодекс) правову основу регулювання відносин у сфері професійної етики та поведінки прокурорів становлять Конституція України, Закони України «Про прокуратуру», «Про захист суспільної моралі», «Про запобігання корупції», «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та інше законодавство, що стосується діяльності органів прокуратури, накази Генерального прокурора тощо, а тому знання вимог антикорупційного законодавства, з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфліктів інтересів, інших встановлених Законом України «Про запобігання корупції» вимог, обмежень та заборон має свідчити про достатню професійну компетентність відповідного прокурора.

Згідно п. 39 Бордоської декларації «Судді та прокурори в демократичному суспільстві» прокурорами мають бути особи з високими моральними якостями; через характер повноважень, на виконання яких вони свідомо погодились, прокурори є постійно відкриті для публічної критики; будучи головними суб`єктами здійснення правосуддя, вони мають повсякчасно підтримувати честь і гідність своєї професії.

У Європейських керівних принципах з етики і поведінки для прокурорів («Будапештські керівні принципи»), прийнятих на 6-й конференції Генеральних прокурорів Європи у Будапешті 31.05.2005, відзначено, що прокурори відіграють ключову роль у системі кримінальної юстиції, і повинні твердо дотримуватися професійних стандартів та підтримувати честь і гідність своєї професії; відповідати найвищим стандартам чесності і піклування, прокурори не повинні компрометувати своїми вчинками в приватному житті такі позитивні якості співробітників органів прокуратури, як чесність, справедливість і неупередженість.

Аналогічні положення викладені у Стандартах професійної відповідальності та викладення основних прав і обов`язків прокурорів, прийнятих Міжнародною асоціацією прокурорів 21.04.1999.

Згідно ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися Присяги прокурора, правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Статтею 4 Кодексу визначено, що одними із принципів, на яких ґрунтується професійна діяльність прокурорів, є доброчесність, формування довіри до прокуратури.

Кодексом передбачено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність (стаття 11); при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури (стаття 16); прокурор має суворо дотримуватися обмежень, передбачених антикорупційним законодавство, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних(стаття 19).

Відповідно до пунктів 1, 3 Керівних принципів, що стосуються державних обвинувачів, які прийнято восьмим Конгресом Організації об`єднаних націй з попередження злочинності та поводження з правопорушниками (Гавана, Куба, 27 серпня - 7 вересня 1990 року), особи, відібрані для здійснення судового переслідування, повинні мати високі моральні якості та здібності, а також відповідну підготовку та кваліфікацію. Особи, які здійснюють судове переслідування, будучи найважливішими представниками системи здійснення кримінального правосуддя, завжди зберігають честь та гідність своєї професії.

Судом першої інстанції зауважено, що оцінка професійної компетентності прокурора та професійної етики та доброчесності прокурора (пункт 12 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону) - це суб`єктивне відображення інформації про прокурора, отриманої в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті КДКП, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади, через яку може виникнути обґрунтований сумнів щодо доброчесності першого.

Указані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності) офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

При цьому, визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям має відбуватися на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушення вимог професійної компетентності, професійної етики і доброчесності (за винятком грубих порушень, наявності яких самих по собі є достатньою для твердження про невідповідність прокурора критеріям професійної компетентності, професійної етики чи доброчесності).

Пунктом 10 статті 3 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що діяльність прокуратури ґрунтується на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Статтею 11 Кодексу передбачено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Свою доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громади до неї.

Як було встановлено раніше, підставою для прийняття Кадровою комісією спірного рішення стало також те, що ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 371 КК України (організація завідомо незаконного затримання), по якому триває провадження.

Поряд з цим, колегією суддів враховується, що аналіз змісту оскаржуваного рішення Кадрової комісії №13 від 24.03.2021 №3 свідчить, що в якості підстави для висновку про низьку професійну компетентність та недоброчесність прокурора Відповідачем-1 вказано сам по собі факт наявності матеріалів службових розслідувань про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що такі службові розслідування щодо ОСОБА_1 проводилися.

Заснований на формулюванні підозри від 19.02.2020 №0000250 висновок Кадрової комісії №13 про наявність обґрунтованих сумнівів щодо відповідності дій ОСОБА_1 вимогам професійної етики, доброчесності та професійної компетенції, що знайшло свій вияв у вчиненні працівником прокуратури процесуальних дій, прийняття рішень з порушенням норм кримінального процесуального закону України, неврахування при здійсненні своїх повноважень Європейської Конвенції з прав людини, практики ЄСПЛ та вимог міжнародних договорів з огляду на встановлені вище обставини, на переконання судової колегії, є передчасним, адже зміст рішення у розрізі оцінки його правомірності судом не дає обґрунтованих підстав вважати, що у межах спірних правовідносин Відповідачем-1 здійснювалося визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушення вимог професійної компетентності, професійної етики і доброчесності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Кадрової комісії не відповідає критеріям обґрунтованості та у зв`язку з цим підлягає скасуванню, адже у ході перегляду рішення суду в апеляційному порядку встановлено, що Відповідачем-1 досліджувалися результати виконання практичного завдання іншої, ніж ОСОБА_1 , особи, надавалася оцінка відповідності витрат і доходів Позивача та членів його сім`ї без урахування висновків НАЗК, не враховувалися відомості щодо попередніх етапів тестування, бралися за основу висновки службових розслідувань, доказів наявності яких до матеріалів справи не надано, та, як наслідок, не здійснювалося визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям на основі саме сумарної оцінки всієї інформації щодо нього.

У свою чергу, твердження Апелянта про безпідставне неврахування судом першої інстанції презумпції невинуватості з огляду на те, що станом на час розгляду справи і прийняття Кадровою комісією рішення не набрав законної сили вирок суду у кримінальному провадженні №0000032, судовою колегією оцінюється критично.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що відсутність факту притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №120/860/19, від 04.12.2019 у справі № 824/355/17-а та від 05.03.2020 у справі №823/1468/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що в інших випадках за наявності кримінальних проваджень Шоста кадрова комісія прийняла рішення про успішне проходження атестації двома прокурорами, судовою колегією відхиляються, оскільки, по-перше, ці рішення приймалися іншою комісією, що не дає підстави стверджувати про дискримінаційне відношення до Позивача, по-друге, Апелянтом не зазначено, що обставини атестації щодо двох інших осіб є аналогічні цій справі.

Разом з тим, зважаючи на встановлену вище протиправність оскаржуваного рішення Кадрової комісії щодо ОСОБА_1 з підстав його необґрунтованості та, як наслідок необхідності скасування останнього, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 7 розділу І, пунктом 3-2 розділу V Порядку №221 (із змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 03.06.2021 №178) передбачено, що у разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації комісія призначає новий час (дату) складання прокурором відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди. У разі скасування судом рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурор, якого поновлено на посаді чи рішення про звільнення якого з посади за наслідками атестації не приймалось з підстав, визначених законодавством України, допускається кадровою комісією до проходження того етапу атестації, за результатами якого кадровою комісією прийнято відповідне рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що наслідком скасування рішення Кадрової комісії від 24.03.2021 №3 про неуспішне проходження атестації є зобов`язання уповноваженої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур та Офісу Генерального прокурора призначити ОСОБА_1 нову дату (час) для проходження співбесіди (ІІІ етапу атестації).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на підтвердження матеріалами справи не відповідність оскаржуваного у цій справі рішення критеріям обґрунтованості, судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми процесуального права, що стали підставою для невірного вирішення справи у цілому. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Крім іншого, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з Офісу Генерального прокурора за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 2 270,00 грн (908,00 грн за подання позовної заяви та 1 362,00 грн за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення №3 Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур від 24 березня 2021 року про неуспішне проходження атестації начальником Онуфріївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1 .

Зобов`язати уповноважену кадрову комісію з атестації прокурорів місцевих прокуратур та Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) нову дату (час) для проходження співбесіди (ІІІ етапу атестації).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано 20 липня 2022 року.