Справа № 380/5028/22
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5028/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі відповідач 1 ), в якій позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі відповідач 2) щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати відповідача 1 призначити та виплачувати позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 2 протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з підстав відсутності необхідного пільгового стажу. Позивач зазначає, що станом на день подання заяви про призначення пенсії вона досягнула 54 років, мала 10 років пільгового стажу роботи за Списком 2 та понад 35 років загального трудового стажу. Відтак, позивач мала правомірні очікування на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Список №2.

Відмова відповідача у призначенні пільгової пенсії позивачу мотивована відсутністю доказів правонаступництва КП «Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика» Львівської обласної організації Національної спілки художників України. Позивач зазначає, що відповідачем не враховано, що Львівська обласна організація Національної спілки художників України є засновником КП «Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика», а тому його доводи в частині відсутності підстав для зарахування пільгового стажу за період з 03.10.1998 по 27.01.1997 та з 20.03.2001 по 11.10.2005 безпідставні.

Також позивач вважає, що розбіжності між даними, зазначеними в уточнюючих довідках про пільговий характер роботи від 12.10.2021 №12 та від 02.10.2021 б/н, та недоліки оформлення уточнюючої довідки про пільговий характер роботи від 18.10.2021 №5 не мають вирішального значення для підтвердження пільгового стажу, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а не відповідні уточнюючі довідки.

14.04.2022 до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що пільговий стаж позивача документально не підтверджений. Звертає увагу на відсутність доказів правонаступництва КП «Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика» Львівською обласною організацією Національної спілки художників України. Також представник відповідача стверджує про неточності та недоліки в оформленні уточнюючих довідок про пільговий характер роботи, поданих позивачем.

15.04.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у трудовій книжці позивача чітко зазначено періоди роботи та займану посаду, отож обґрунтування відповідача щодо помилок у довідках, тоді коли наявна трудова книжка в оригіналі є безпідставними.

Відповідач 2 правом на подання відзиву до суду не скористався.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 09.03.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 06.06.2022 суд залучив Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (далі відповідач-2) співвідповідачем у справі у частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

10.11.2021 позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

На момент звернення до територіального органу Пенсійного фонду України вік заявниці становив 54 роки 10 місяців 6 днів, загальний страховий стаж 35 років 2 місяці 6 днів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 16.11.2021 №98 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, у зв`язку з тим, що пільговий стаж позивача документами не підтверджений.

Підставами для прийняття оскарженого рішення зазначено:

(1) відповідно до записів трудової книжки заявниця працювала з 03.10.1988 по 27.01.1997 та з 20.03.2001 по 11.10.2005 у КП «Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика» - уточнююча довідка про пільговий характер роботи видана Національною спілкою художників України Львівська обласна організація, водночас, відомості про правонаступництво відсутні;

(2) періоди роботи, зазначені в уточнюючих довідках про пільговий характер роботи від 12.10.2021 №12 та від 02.10.2021 б/н, не збігаються з періодами роботи в трудовій книжці та у первинних документах, долучених до заяви про призначення пенсії; неправильно зазначено позицію у Списку №2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, на яку міститься посилання;

(3) в уточнюючій довідці про пільговий характер роботи від 18.10.2021 №5 неправильно зазначено позицію у Списку №2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, на яку міститься посилання;

(4) вказану уточнюючі довідки про пільговий характер роботи не відповідають порядку, передбаченому чинним законодавством (згідно з додатком №5 до постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 повинно бути три підписи).

Не погоджуючись з вказаним рішенням про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, вона звернулася з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених вказаним Законом.

Статею 114 вказаного Закону України передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 вказаного Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року.

Згідно з копією рішення від 23.10.2019 № 1276/В-15, яким відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, підставою відмови у призначенні пільгової пенсії є не підтвердження документами пільгового стажу.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі Порядок №383).

Пунктом 3 Порядку №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Сторони погоджуються щодо наявності у позивача віку та загального страхового стажу, необхідного для призначення пенсії. Водночас, спір між сторонами виник з приводу достатності у позивача пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії (10 років).

Пунктом 10 Порядку №383 також передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Згідно з даними трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 30.07.1986 ОСОБА_1 працювала:

1) з 23.07.1986 по 24.07.1988 на Промкомбінаті ПрикВо;

2) з 01.08.1988 по 27.01.1997 у Львівській кераміко-скульптурній фабриці на посаді відпальника скловиробів;

3) з 05.02.1997 по 12.01.2000 у Львівській обласній клінічній лікарні на посаді санітарки;

4) з 20.03.2001 по 12.10.2005 у Львівській експериментальній кераміко-скульптурній фабриці на посаді відпальника скловиробів;

5) з 13.10.2005 по 26.12.2005 у ТзОВ «Львівська фабрика мистецтв» на посаді відпальника скловиробів;

6) з 27.12.2005 по 26.12.2006 у ПП «Склоцех» Львівської фабрики мистецтв на посаді відпальника скловиробів;

7) з 27.12.2006 по 03.12.2012 у ТзОВ «Кобельверк-Львів» на посаді монтажника кабельних мереж;

8) з 06.12.2012 у ТзОВ «ЦВГ Україна» на посаді монтера кабельного виробництва.

З наведеного вбачається, що сумарно пільговий стаж позивача перевищує 14 років (з 01.08.1988 по 27.01.1997 у Львівській кераміко-скульптурній фабриці на посаді відпальника скловиробів; з 20.03.2001 по 12.10.2005 у Львівській експериментальній кераміко-скульптурній фабриці на посаді відпальника скловиробів; з 13.10.2005 по 26.12.2005 у ТзОВ «Львівська фабрика мистецтв» на посаді відпальника скловиробів; з 27.12.2005 по 26.12.2006 у ПП «Склоцех» Львівської фабрики мистецтв на посаді відпальника скловиробів).

Водночас, згідно з нормами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії на пільгових умовах необхідна наявність стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 тривалістю не менше 10 років.

В оскарженому рішенні про відмову у призначенні пенсії від 16.11.2021 №98 відповідач 2 висновує про недостатність пільгового стажу позивача. Вказана відмова мотивована, зокрема розбіжностями щодо періодів роботи, зазначених у трудовій книжці та уточнюючих довідках позивача.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 02.10.2021 б/н позивач працювала повний робочий день ТзОВ «Львівська фабрика мистецтв» за посадою відпальник скловиробів у період з 12.10.2005 по 26.12.2005.

Суд встановив, що розбіжність роботи між даними, зазначеними в уточнюючій довідці від 02.10.2021 б/н та записами №№15-17 у трудовій книжці НОМЕР_2 від 30.07.1986 становить 1 день, а саме: розбіжність полягає в зазначенні дати прийняття на роботу (12.10.2005 чи 13.10.2005).

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.10.2021 №12 позивач працювала повний робочий день у КП «Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика» за посадою відпальник склавиробів з 03.10.1988 по 27.01.1997 та з 19.03.2001 по 11.10.2005.

Суд встановив, що розбіжність роботи між даними, зазначеними в уточнюючій довідці від 12.10.2021 №12 та записами №№4-7 у трудовій книжці НОМЕР_2 від 30.07.1986 становить 2 місяці і 2 дні, а саме: розбіжність полягає в зазначенні дати прийняття на роботу (01.08.1988 чи 03.10.1988). Вказана розбіжність зумовлена неврахуванням у довідці часу навчання позивача у скляному цеху.

Суд критично оцінює доводи відповідачів про те, що вказані розбіжності свідчать про не підтвердження наявності у позивача пільгового стажу, насамперед, з огляду на період розбіжностей (2 місяці та 3 дні). Суд враховує, що пільговий стаж позивача перевищує 14 років (при мінімально необхідному стажі у 10 років). Відтак, вказана розбіжність не може істотно вплинути на наявність у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Суд відхиляє доводи відповідачів про відсутність доказів правонаступництва КП «Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика» Львівською обласною організацією Національної спілки художників України. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником КП «Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика» є Львівська обласна організація Національної спілки художників України. З наведеного вбачається, що уточнююча довідка від 12.10.2021 №12 від імені КП «Львівська експериментальна кераміко-скульптурна фабрика» видана його засновником Львівською обласною організацією Національної спілки художників України.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 18.10.2021 №5 позивач працювала повний робочий день на ПП «Склоцех» Львівської фабрики мистецтв за посадою відпалювальник скловиробів у період з 27.12.2005 по 26.12.2006.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву, а також відповідач 2 в оскарженому рішенні зазначають, що вказана довідка не може підтверджувати наявність у позивача пільгового стажу, з огляду на недоліки в її оформленні, а саме помилкове зазначення позиції у Списку №2 та недостатність підписів (яких повинно бути три).

Оцінюючи вказані недоліки та їх здатність вплинути на наявність у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, суд зазначає таке.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Вказаним Порядком №637 (пункт 1) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядком №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених нормативних положень вбачається, що уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд встановив, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 30.07.1986 наявна інформація щодо місця, періодів роботи та посади ОСОБА_1 . Відтак, відмова відповідача 2 у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах з огляду на неточності чи недоліки в оформленні уточнюючих довідок є протиправною.

Враховуючи те, що права позивача порушені не діями відповідача -2, а його рішенням, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій відповідача- 2 необіхдно відмовити повністю.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає вийти за межі позовних вимог і у зв`язку з цим визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії від 16.11.2021 №98.

Також суд враховує, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач (у випадку призначення їй пенсії) перебуватиме на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.11.2021.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

V. Судові витрати

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд встановив, що між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Лемеха та партнери» укладено договір-доручення №1741 від 04.01.2022 про надання правової допомоги, згідно з умовами якого виконавець зобов`язується надати клієнту правову допомогу на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з актом виконаних робіт до договору від 18.04.2022 виконавець в інтересах клієнта виконав такі зобов`язання:

- підготовка та подання позовної заяви 3 год;

- підготовка та надання відповіді на відзив -1,5 год;

- підготовка та написання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу 0,5год.

Розрахунок вартості наданих послуг становить 10 000 грн. (2000 грн * 5 год).

Факт оплати послуг за договором підтверджується меморіальними ордерами від 18.01.2022 та від 31.03.2022.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, суд вважає, що зобов`язання стосовно підготовки та надсилання позовної заяви з додатками не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Так, суд зауважує, що справа, яка розглядається, відноситься до категорії справ незначної складності, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не потребує збору та дослідження значних обсягів доказового матеріалу. Також суд наголошує на тому, що судова практика у такій категорії справ є усталеною та передбачуваною, зважаючи на її типовий характер.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також враховує необхідність залучення співвідповідача у справі та часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідачів, підлягає зменшенню на підставі заперечень відповідача та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на незначну складність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 1000,00 грн. (по 500 грн з кожного з відповідачів).

Відповідно до положень статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів необхідно стягнути сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн (по 496,20грн з кожного з відповідачів).

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 16.11.2021 №98.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.11.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області , місцезнаходження: 33004, м.Рівне, вул.Короленка, 7 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик