Справа № 600/786/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/786/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кельменецької селищної ради про визнання протиправним та часткове скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кельменецької селищної ради (далі - відповідач), в якому, з урахуванням позовної заяви у новій редакції, просить:

визнати протиправним та скасувати п. 3 рішення № 288.9.2-8/21 IX сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 06.08.2021;

зобов`язати Кельменецьку селищну раду Дністровського району Чернівецької області розглянути заяву ОСОБА_1 щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що звернувся до відповідача iз заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,9 га.

Посилаючись на положення ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, позивач вважає, що відповідач по суті не розглянув подану ним заяву, оскільки підставою для відмови позивачу в прийнятті рішення по його заяві відповідач вказав, що проводиться аудит щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності.

На думку позивача, Земельним кодексом України не передбачено такий варіант поведінки суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з умовою аудит щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності.

З огляду на наведене, позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки селищною радою прийнято рішення щодо необхідності проведення аудиту щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності, в тому числі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів з метою належного їх обліку та розпорядження в термін до 01.12.2021 року та утриматись від прийняття рішень з розпорядження землями сільськогосподарського призначення. У зв`язку з наведеним, позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач є особою з інвалідністю 2 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням встановленої форми.

14.06.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області.

До заяви позивачем додано: паспорт громадянина України; РНОКПП; викопіювання зі збірного кадастрового плану (карти) місця розташування земельної ділянки.

Вказана заява зареєстрована Кельменецькою селищною радою за вх. № 115 від 14.06.2021.

26.07.2021 постійною комісії Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області з питань агропромислової політики, земельних відносин, охорони довкілля та раціонального використання природних ресурсів Кельменецької селищної ради винесено висновок № 19 Про хід проведення аудиту по зборі інформації земель комунальної власності.

Згідно п. 2 вказаного висновку рекомендовано Кельменецькій селищній раді до закінчення проведення аудиту щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності, в тому числі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, утриматись від прийняття рішень з розпорядження землями сільськогосподарського призначення, за виключенням місцевих учасників АТО, заяви яких задовольнити в першочерговому порядку, відповідно до чинного законодавства.

06.08.2021 ІX сесією VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області прийнято рішення № 288.9.2-8/21 Про хід проведення аудиту по зборі інформації земель комунальної власності, яким зобов`язано відділ регулювання земельних відносин, містобудування, архітектури, ЖКГ, благоустрою, інфраструктурних проектів та екологічної безпеки селищної ради (Воронежська О.В.) до 01.10.2021 закінчити проведення аудиту щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності, в тому числі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів з метою належного їх обліку та розпорядження.

Пунктом 3 цього ж рішення визначено, що селищній раді до закінчення проведення аудиту щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності, в тому числі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, утриматись від прийняття рішень з розпорядження землями сільськогосподарського призначення.

З матеріалів справи видно, що за наслідками розгляду заяви, враховуючи висновок постійної комісії селищної ради з питань агропромислової політики, земельних відносин, охорони довкілля та раціонального використання природних ресурсів від 26.07.2021 № 19, п. 2 рішенням X сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області № 300.10-8/21 від 30.08.2021, згідно додатку 2 до рішення, відмовлено позивачу у задоволенні заяви у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області.

Підстава відмови: рішення ІX сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 06.08.2021 № 288.9.2-8/21, до закінчення проведення аудиту щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності, в тому числі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів.

Вважаючи рішення № 288.9.2-8/21 від 06.08.2022 протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно положень ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Частиною 1 ст. 22 ЗК України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ч. 2, 3 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом б) ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України.

Так, згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 9 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок та строки розгляду клопотань по наданню дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також передачі земельної ділянки безоплатно у власність громадян, а також органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені у ст. 118 ЗК України орган уповноважений розглядати ці питання, надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Отже, Земельним кодексом України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або мотивовану відмову в наданні дозволу. При цьому, положеннями ЗК України не передбачено можливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вiдведення земельної ділянки у власність з умовою до закінчення проведення аудиту щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності, в тому числі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів.

Дослідженням п. 2 рішенням X сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області № 300.10-8/21 від 30.08.2021 встановлено, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області на підставі рішення ІX сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 06.08.2021 № 288.9.2-8/21.

Отже, відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з підстав не передбачених ст. 118 ЗК України.

У відзиві відповідач стверджував, що селищною радою прийнято рішення щодо необхідності проведення аудиту щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності в тому числі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів з метою належного їх обліку та розпорядження в термін до 01.12.2021 року та утриматись від прийняття рішень з розпорядження землями сільськогосподарського призначення, у зв`язку з чим позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на момент звернення позивача із заявою,

Однак, в супереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, під час розгляду справи по суті відповідачем не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами відсутність на території Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області вільних земельних ділянок, а також фактичне проведення в 2021 та 2022 роках аудиту щодо збирання, нагромадження інформації щодо земель комунальної власності, в тому числі сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів з метою належного їх обліку та розпорядження на території Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області.

Як видно з приписів ст. 79-1 ЗК України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно абз. 2, 5 ч. 2 ст. 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом.

Водночас, суд звертає увагу, що під час розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано процесуального обов`язку щодо доведення правомірності відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту відведення та відповідності його критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Судом встановлено, що відповідачем за наслідками розгляду поданої позивачем заяви відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з підстав не передбачених ст. 118 ЗК України.

Частиною 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у спірних правовідносинах, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування п. 2 рішенням X сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області № 300.10-8/21 від 30.08.2021 в частині відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути заяву щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, суд зазначає наступне.

У постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України та дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 2340/2921/18.

Суд враховує, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.80 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви можуть бути лише визначені законом обставини. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02.07.2020 у справі № 825/2228/18 та від 31.07.2020 у справі № 810/2474/18.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи із обставин даної справи, суд вважає, що скасоване рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним та важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами ст. 118 ЗК України, умов для прийняття рішення про надання позивачу бажаного для нього дозволу.

З урахуванням викладеного, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.06.2021 (вх. № 115 від 14.06.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Стосовно позовної вимоги визнати протиправним та скасувати п. 3 рішення № 288.9.2-8/21 IX сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 06.08.2021, суд зазначає наступне.

У контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Частина 2 ст. 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист закріплено й ст. 5 КАС України, відповідно до ч. 1 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16 було сформовано правовий висновок, який в подальшому було підтримано Верховним Судом, зокрема у постанові від 22.08.2019 у справі № 288/1557/16-а, про те, що "гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення".

Крім того, у постанові від 22.08.2019 (справа № 288/1557/16-а) Верховний Суд дійшов висновку, що "позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього видно, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах".

Такі вимоги процесуального закону та усталена практика Верховного Суду вказують на те, що, під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про вплив рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на права та законні інтереси позивача та їх порушення внаслідок такого впливу.

Предметом оскарження у даній справі, серед іншого, є п. 3 рішення Кельменецької селищної ради від 06.08.2021 року № 288.9.2-8/21 Про хід проведення аудиту по зборі інформації земель комунальної власності.

Порушення своїх прав, свобод та інтересів позивач обґрунтовує тим, що вказане рішення стало підставою прийняття п. 2 рішенням X сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області № 300.10-8/21 від 30.08.2021.

Однак, на думку суду п. 3 рішення Кельменецької селищної ради від 06.08.2021 № 288.9.2-8/21 не несе для позивача жодних правових наслідків, оскільки не перешкоджає реалізації його права на земельну ділянку.

Суд констатує, що прийняття відповідачем п. 3 рішення Кельменецької селищної ради від 06.08.2021 № 288.9.2-8/21 не вплинуло на права, свободи та інтереси позивача, а звернення до суду носить фактично превентивний характер. Сам по собі факт прийняття відповідачем п. 3 рішення Кельменецької селищної ради від 06.08.2021 № 288.9.2-8/21 не впливає на права, свободи та інтереси позивача і не створює підстав для судового захисту.

Натомість, належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є оскарження рішення № 300.10-8/21 від 30.08.2021 про відмову у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, що було судом забезпечено шляхом визнання вказаного рішення протиправним та скасовано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що п. 3 рішення Кельменецької селищної ради від 06.08.2021 № 288.9.2-8/21 Про хід проведення аудиту по зборі інформації земель комунальної власності на час розгляду справи в суді не порушує права, свободи та інтереси позивача, тому позовна вимога в частині не підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 14, 77, 139, 243-246, 255, 293 та 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати п. 2 рішенням X сесії VIII скликання Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області № 300.10-8/21 від 30.08.2021 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області.

3. Зобов`язати Кельменецьку селищну раду Дністровського району Чернівецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.06.2021 (вх. № 115 від 14.06.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області та прийняти мотивоване рішення з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

4. В іншій частині позову відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Кельменецька селищна рада Дністровського району Чернівецької області (вул. Центральна, 4, смт. Кельменці, Дністровський район, Чернівецька область, ).

Суддя В.К. Левицький