Справа № 607/14671/21
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 Справа №607/14671/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участю секретаря Мокрій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609277 від 09.08.2021 року, якою його визнано винним за ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609380 від 09.08.2021 року, якою його визнано винним за ч.3 ст.121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувані постанови не відображають дійсних обставин справи і є такими, що підлягають до скасування, оскільки вони винесені з порушенням вимог закону та без достатнього обґрунтування. Позивач зазначає, що порушень ПДР він не допускав, а тому і повноважень на зупинення його автомобіля та витребування документів у інспектора не було, зазначає, що інспектором не було взято до уваги його пояснення та заперечення, щодо того, що автомобіль Mercedes-Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить до категорії «В», до якої належать автомобілі, максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограм, а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, тому відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 1.10 Правил дорожнього руху України, вказаний автомобіль є легковим, використовувався ним для особистих потреб та без мети отримання прибутку, у зв`язку із чим у нього відсутній обов`язок проведення перевірки технічного стану автомобіля. Проігнорувавши очевидну відсутність доказів вчинення ним правопорушення, інспектор склав на нього постанови про накладення штрафу за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.121 КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представником- адвокатом Гриців О.Я. подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Адвокатом Світлик О.М. повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із занятістю в іншому судовому процесі, яку суд до уваги не приймає та вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторони позивача, за наявними матеріалами справи.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, надіслано відзив на позовну заяву, згідно якого вважає оскаржувані постанови законними та обґрунтованими, винесені уповноваженою посадовою особою, за наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, а тому в задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне:

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАО №4609277 від 09.08.2021 року, ОСОБА_1 09.08.2021 року о 11 год. 40 хв. 59 с. в м.Тернопіль, на а/д М- 12 153 км, керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП

Також, як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609380 від 09.08.2021 року, якою його визнано винним за ч.3 ст.121 КУпАП, ОСОБА_1 09.08.2021 року о 11 год. 47 хв. 03 с., в м.Тернопіль, на а/д М- 12 153 км, керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не пройшов обов`язкового технічного контролю, чим порушив вимоги п. 31.3 (б) ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП .

Вказаними постановами ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та за ч.3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 424грн. та 340 грн.

Згідно з п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих вплів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено Судом, в ході огляду відеозапису 000072, представлено відповідачем, причиною зупинки транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI, р.н. НОМЕР_1 , була несправність заднього лівого габариту, про що поліцейським чітко проінформовано водія ОСОБА_1 (00год.04хв.10с. відеозапису), що цілком відповідає вимогам ст.35 «Про поліцію».

В подальшому, в ході перевірки документів було виявлено порушення ОСОБА_1 п. 2.1.(ґ) Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

На 00год.05хв.05с відеозапису 000072 чітко вбачається, що на запитання інспектора про наявність поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_1 відповів «можливо», однак в ході розмови поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів інспектору не пред`явив та жодним чином не відреагував на те, що йому повідомили, що відносно нього буде складена постанова з приводу даного правопорушення (00год.15хв.15с відеозапису).

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.9 Закону України «Про страхування» до видів обов`язкового страхування відноситься зокрема: страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Приписами ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Приписи п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплюють, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Згідно п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Проте, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Крім того, Правила дорожнього руху України є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, відповідно до яких водій зобов`язаний мати при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та пред`являти його для перевірки на вимогу поліцейського.

Відповідальність за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (даті - Закон) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, інспектор після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП, оскільки згідно ч. 4 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-страхової відповідальності особа несе відповідальність встановлену законом. На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено диск із відеофіксацією з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції.

Позивач відповідно до ст.268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, тому жодним чином не був обмежений у своїх правах щодо надання пояснень причин його зупинки, крім того він жодним чином їх і не заперечував.

Інспектором патрульної поліції встановлена особа правопорушника, ступінь його вини та інші обставини, жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем на місці вчинення правопорушення не надано, постанова винесена згідно ст.258 КУпАП.

Щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609380 від 09.08.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.3 ст.121 КУпАП, суд зауважує наступне.

Відповідальність за ч.3 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, настає за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 31.3 "б" Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 08.05.93 № 340 передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на певні категорії, серед яких категорії: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми; С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів); С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 10.11.2016 року тип транспортного засобу марки Mercedes-Benz 313 CDI спеціалізований вантажний фургон малотоннажний-В, повна маса 3500, категорія - «В». Тобто за своєю конструкцією та максимально дозволеною масою транспортний засіб відповідає нормам легкових автомобілів.

Відповідно до ч. 2 cm. 35 Закону України «Про дорожній рух» обов 'язковому технічному контролю не підлягають:

-легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

-легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

-технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

За визначеннями, наведеними у Законі України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III : автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Також з норми закону вбачається, що легкові автомобілі підлягають обов`язковому технічному контролю лише у випадку, якщо вони використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку та мають строк експлуатації понад два роки.

Пунктом 1 частини 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, що затверджений постановою КМУ від 30.01.2012 р. № 137 визначено, що не підлягають проведенню обов`язкового технічного контролю легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації.

Положенням пп.15 п. 2 даного Порядку визначено: транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку, за винятком транспортних засобів, що експлуатуються на умовах лізингу.

Даний автомобіль використовувався ОСОБА_1 для особистих потреб та без мети отримання прибутку.

В ході огляду відеозапису 000072 встановлено, що ОСОБА_1 спілкуючись із інспектором, чітко пояснив, що його автомобіль не є вантажним, використовується ним для особистих потреб та не підлягає обов`язковому технічному контролю, також надав копію постанови Тернопільського міськрайонного суду від 25.06.2018року, у якій встановлено «автомобіль Mercedes-Benz 313 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є легковим автомобілем, громадянин ОСОБА_1 використовував його для особистих потреб та без мети отримання прибутку, тому відповідно до ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» даний транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю».

Статтею 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Аналогічні за змістом норми містяться і в окремих нормативних законодавчих актах процесуального характеру (приміром, ст. 64 Закону України "Про судоустрій").

Проте, вказані обставини інспектором були проігноровані.

З аналізу вище зазначених норм випливає, що транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , тип кузова спеціалізований вантажний фургон малотоннажний В, масою без навантаження 2630, категорії «В», підпадає під категорію транспортного засобу, що прирівняні до легкових, тому у разі невикористання його з метою отримання прибутку, обов`язковому технічному контролю не підлягає, тому у водія який керує зазначеним транспортним засобом не може бути умислу на вчинення порушення п. 31.3б ПДР.

Докази експлуатування транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою отримання прибутку, як це визначено у пп.15 п.2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, що затверджений постановою КМУ від 30.01.2012 р. № 137 відсутні.

Вказані вище обставини та відсутність належних доказів свідчать про недоведеність відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 31.3б ПДР, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, за яке позивача було піддано адміністративному стягненню згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609380 від 09.08.2021 року .

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП)

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України «При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду».

Так постановою Верховного суду у справі № 536/583/17 вказано «Згідно із частиною 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Разом з тим, частинами 2,4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015року по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Перед судом не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом.

Таким чином, складен інспектором поліції постанови є належним і допустимим доказом правомірності рішення, дій відповідача по справі, судом не встановлено порушень під час їх складання, які були б беззаперечною підставою для їх скасування.

Відповідачем з урахуванням принципу «раціонального сумніву» доведено правові підстави для реалізації наданих йому повноважень, аналогічно цьому в справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що поліцейський при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609277 від 09.08.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, чим повністю виконав вимоги ст. 19 Конституції України, при винесенні оскаржуваної постанови провина особи у вчиненні правопорушення належним чином доведена, позивачем в судовому засіданні не представлено доказів, які б спростовували вчинення ним вказаного у постанові правопорушення, пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

При винесенні оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609380 від 09.08.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.3 ст.121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому постанову слід скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 121, 251, 280, 283, 284 КУпАП, ст.ст.1, 8, 9, 20, 77, 205, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609277 від 09.08.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. залишити без змін, а позовну заяву в частині оскарження зазначеної постанови, без задоволення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4609380 від 09.08.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк