Справа № 320/15475/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року № 320/15475/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представників позивача - Франчука А.В., Ялі К.А., представника відповідача - Малая В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРОНАХІМ" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОРОНАХІМ" звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4219/0901 від 15.03.2021, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4223/0901 від 15.03.2021, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Предметом оскарження є податкові повідомлення-рішення №4219/0901 від 15.03.2021 про накладення штрафних (фінансових) санкцій за порушення ст. 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме за реалізацію спирту етилового без відповідної ліцензії у сумі 1584000,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 15.03.2021 №4223/0901 про накладання штрафних (фінансових) санкцій за ненадання документів для проведення фактичної перевірки у сумі 1020,00 грн. на запит контролюючого органу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається як на наявність процедурних порушень з боку відповідача під час призначення та проведення перевірки, так й на недоведеність факту самого порушення позивачем законодавства щодо обігу спирту етилового. Зазначив, що Акт фактичної перевірки від №1534/10-36-09-00-10/40318815 від 10.02.2021, на підставі висновків якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, складено без проведення фактичної перевірки. Наказ про проведення фактичної перевірки не містить зазначення передбаченої законом підстави для такої перевірки, натомість містить лише посилання на пункт Податкового кодексу України, який, у свою чергу, містить дві окремі підстави для проведення перевірки. Окрім того, наказ не підписано керівником контролюючого органу, як того вимагають приписи Податкового кодексу України. Також, посилається на недоведеність самого факту податкового правопорушення, а саме торгівлі спиртом етиловим без відповідної ліцензії, адже докази, на які послалися представники відповідача при складанні Акту перевірки, насправді не містять даних про наявність спирту етилового саме у складі розчинника «Роухім», придбання та наступну продаж якого здійснив позивач. Позивачем надано докази адміністративного оскарження оскаржуваних рішень. Так, 23.03.2021 позивачем подано адміністративну скаргу на оскаржувані повідомлення-рішення. Рішенням Державної податкової служби від 21.10.2021 оскаржувані податкові повідомлення-рішення рішення залишено без мін, а скаргу платника без задоволення. Рішення обґрунтоване тим, що платник під час проведення перевірки відмовився надати витребувані в нього документи. Згідно наявної податкової інформації, Позивач придбав у ТОВ «Рівне-Етил» розчинник «Роухім», який у подальшому продав на адресу ТОВ «Сілкор». Згідно висновку експертів від 22.12.2020 №КСЕ-19/111-20/61529 та листа ДПС від 30.12.2020 та листа Державної митної служби від 29.12.2020, розчинник «Роухім» є спиртовмісною речовиною з вмістом спирту етилового понад 90%.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в яком він зазначає, що Наказ про проведення перевірки оформлено належним чином та підписано керівником контролюючого органу; як вбачається з Витягу з Додатку до зазначеного Наказу, позивач підлягав перевірці згідно зазначеного Наказу. Факт порушення позивачем приписів Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме торгівля спиртом етиловим без відповідної ліцензії, встановлено під час проведення фактичної перевірки. Зазначає, що перевірка проведена належним чином, з врахуванням наявної у контролюючого органу інформації та наданих позивачем для перевірки документів. Факт продажу позивачем спиртовмісної речовини - розчинника «Роухім» серед іншого підтверджується висновком експертів від 22.12.2020 №КСЕ-19/111-20/61529, яким встановлено, що досліджувана речовина містить спирт етиловий з об`ємним вмістом вище 90%.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в який позивач спростовує доводи відповідача. Зокрема, зазначає, що наданий відповідачем висновок експертів не має відношення до розчинника «Роухім», реалізація якого позивачем стала підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити даний адміністративний позов.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі направлень від 01.02.2021 №371/10-36-09-00, №372/10-36-09-02 та наказу Головного управлінням ДПС у Київській області від 01.02.2021 №167-п про проведення фактичних перевірок у суб`єктів господарювання згідно з Додатком №1, Головним управлінням ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку ТОВ «КОРОНАХІМ» щодо дотримання законодавства з питань виробництва зберігання та обігу підакцизних товарів.

Результат перевірки оформлений актом від 10.02.2021 №1534/10-36-09-00-10/40318815.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «КОРОНАХІМ» вимог ст. 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 та п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010.

На підставі зазначеного акта перевірки Головним управлінням у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення №4219/0901 від 15.03.2021 та №4223/0901 від 15.03.2021.

Позивач не погоджуючись із висновки зазначеними у Акті перевірки, на підставі якого винесенні оскаржувані податкові повідомлення рішення, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення фактичної перевірки у позивача, слугував Наказ від 01.02.2021 №167-п про проведення фактичних перевірок у суб`єктів господарювання згідно з Додатком № 1. Зазначений Наказ підписано керівником відповідача. Проте, Наказ не містить ані найменування позивача як особи, яка підлягає перевірці, ані підстав для проведення перевірки. В якості обґрунтування проведення перевірки саме у позивача, представника позивача перед початком перевірки було надано зазначений Наказ та Витяг з Додатку №1 до зазначеного Наказу. В зазначеному Витягу зазначено найменування позивача, ТОВ «Коронахім» в якості суб`єкта, який підлягає перевірці. Проте, як вбачається з зазначеного Витягу, він не підписаний керівником контролюючого органу.

Згідно приписів п. 80.2. ПК України, «Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки».

Згідно приписів п. 81.1. ПК України, «Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу».

З рахуванням того, що сам наказ про проведення перевірки, не містить обов`язкових реквізитів (підстави для проведення перевірки, найменування суб`єкта господарювання, що підлягає перевірці), додаток є невід`ємною частиною наказу Головного управління ДПС у Київській області, а отже до додатку та/або витягу із додатку ставляться такі ж вимоги, які до оформлення самого наказу. Оскільки Наказ не містить відомості, передбачені абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України, які є обов`язковими, то за відсутності обов`язкових реквізитів ні додаток, ні витяг з нього не можуть оцінюватися судом як такі, що відповідають вимогам, які ставляться до порядку оформлення наказів про проведення податкових перевірок.

Також, судом встановлено, що в якості підстави для проведення перевірки у Витягу до Додатку до Наказу зазначено лише посилання на пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України. У свою чергу, зазначений пункт містить дві окремі підстави для проведення фактичної перевірки, на що послався відповідач у своєму відзиві на позов. При цьому, відповідач у відзиві зазначив, що підставою для проведення перевірки було «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального». Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що Відповідачем з-поміж двох самостійних підстав для проведення фактичних перевірок, зазначений у пп. 80.2.5. Податкового кодексу України, обрану конкретну підставу, але така підстава не наведена ані у Наказі на проведення перевірки, ані у додатках до нього. Згідно приписів п. 81.1. ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом. Лише посилання на пункт ПК України який містить кілька підстав для проведення перевірки, без конкретизації відповідної підстави, не свідчить про наявність підстави для проведення перевірки.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності конкретизація податковим органом підстав проведення перевірки міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі № 520/10214/2020 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2020 по справі № 640/21536/19.

За таких обставин, на момент проведення перевірки платник податків не мав змоги з документів, наданих представниками контролюючого органу встановити конкретні підстави для проведення перевірки, та переконатися у тому, що проведення перевірки у Позивача здійснюється саме за наказом керівника Відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2020 по справі № 520/8836/18, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

У Постанові від 21.02.2020 по справі № 826/17123/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів закріпив наступний правовий висновок: незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. Аналогічна позиція підтримана у подібних справах, зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.04.2020 по справі № 520/8648/18 та від 23.09.2021 по справі № 815/4268/17.

За таких обставин, суд вважає, що документи, надані представнику Позивача перед проведенням перевірки, не відповідали вимогам, встановленим Законом для таких документів (наказу для перевірки), що надавало Позивачеві право не допускати до перевірки та не надавати документи, що витребовувалися для проведення такої перевірки. Відповідно, податкове повідомлення-рішення від 15.03.2021 №4223/0901 щодо застосування фінансових санкцій за ненадання Позивачем документів для проведення фактичної перевірки, не може вважатися законним та обґрунтованим.

Щодо порядку та обставин проведення безпосередньо перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 75.1.3 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Із наведеного вбачається, що метою перевірки є встановлення фактичних обставин здійснення господарської діяльності суб`єктом господарювання, зокрема щодо обігу спирту етилового. Наслідками такої перевірки має бути встановлення контролюючим органом відповідності реальних обставин господарської діяльності змісту тих документів, оформленням яких така діяльність супроводжується. Дослідження лише документів, тим більше лише тих, що є (були) у розпорядженні контролюючого органу до проведення перевірки , не відповідає ознаці фактичної перевірки.

Водночас за місцем безпосередньої виробничої діяльності позивача співробітниками відповідача жодних дій з проведення перевірки фактично здійснено не було. Представниками відповідача не було досліджено жодних додаткових документів, не було відібрано зразків, не обстежувалося безпосередньо місце господарської діяльності позивача, не здійснювалося опитування осіб тощо. Як вбачається з Акту фактичної перевірки, в обґрунтування його висновків покладені виключно дані з реєстру податкових накладних щодо придбання та подальшої реалізації позивачем розчинника «Роухім», а також висновок експертів від 22.12.2020 №КСЕ-19/111-20/61529, складений в рамках кримінального провадження № 0000049 від 16.12.2020.

У судовому засідання представник відповідача пояснив, що при складанні акту перевірки було враховано надані Позивачем документі щодо господарських операцій з придбання у ТОВ «Рівне-Етил» та подальшої реалізації на адресу ТОВ «Сілкор» розчинника «Роухім». За твердженням представника відповідача, проведення фактичної перевірки полягало зокрема у вивченні зазначених документів (договори поставки, накладні, рахунки-фактури). Копії зазначених документів відповідач долучив до відзиву на позовну заяву на обґрунтування правомірності висновків акту перевірки .

З цього приводу, суд звертає увагу на наступне. Ні первинні документі щодо придбання позивачем розчинника «Роухім» (видаткова накладна від 25.08.2020, товарно-транспортна накладна від 25.08.2020, платіжне доручення від 25.08.2020, договір поставки від 21.08.2020 №21/08/2020), ні первинні документи щодо продажу зазначеного розчинника ТОВ «Сілкор» (Договір поставки від 14.12.2016, додаткова угода від 17.12.2018, видаткова накладна № 927 від 01.09.2020) не містять даних щодо вмісту спирту етилового у зазначеному розчиннику. Згідно перелічених первинних документів зазначений розчинник класифіковано за УКТЗЄД за кодом (інші розчинники та розрiджувачi складні органічні, в інших товарних позиціях не зазначені; готові суміші для видалення фарб або лаків). Отже, зміст зазначених документів не підтверджує висновки Акту фактичної перевірки щодо вмісту етилового спирту у розчиннику «Роухім».

Суд наголошує на те, що зазначені документі не могли бути враховано відповідачем при складанні акту фактичної перевірки від 10.02.2021, оскільки, як вбачається з наданого суду самим відповідачем супровідного листа позивача, такі документи було отримано відповідачем лише 12.02.2021, тобто через два дні після складання Акту фактичної перевірки. При цьому, у самому Акту фактичної перевірки зазначено про те, що платник відмовився надавати витребувані в нього документи. Саме зазначена обставина й відображена в Акті про відмову від надання документів, складеному представниками відповідача 05.02.2021, та стала підставою для прийняття одного з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, про що зокрема зазначено у Рішенні ДПС від 21.10.2021, прийнятим за скаргою позивача.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не вжито жодних дій, які би мали ознаки фактичної перевірки, спрямованої на отримання об`єктивної та достовірної інформації щодо участі позивача в обігу спирту етилового.

Зазначені порушення, в свою чергу, призвели до помилкових висновків відповідача щодо наявності порушень законодавства, яке регулює обіг етилового спирту, в діях позивача.

Так, обґрунтовуючи висновки про реалізацію позивачем речовини (розчинника «Роухім»), яка містить етиловий сприт у концентрації більше 90%, відповідач надав суду висновок експертів від 22.12.2020 №КСЕ-19/111-20/61529, складений експертами Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в рамках кримінального провадження №0000049 від 16.12.2020. Цей же висновок зазначено й в акті фактичної перевірки від 10.02.2021 в якості підстав для висновків фактичної перевірки.

Надаючи оцінку наданому відповідачем висновку експертів, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно приписів ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази мають відповідати вимогам достовірності, належності, допустимості. З огляду на порушення процедури призначенні експертизі в адміністративному судочинстві наданий висновок не відповідає умовам допустимості.

Згідно приписів ст. 68 КАС України, експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Відповідно до ч. 3 ст. 101 КАС України, висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ч. 1 ст. 105 КАС України, матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.

Як вбачається зі змісту висновку експертів, він складений на підставі постанови слідчого ГУ ДФС у Рівненській області, тобто експертиза не призначалася судом та не виконувалася на замовлення учасника справи. Матеріали для проведення експертизи також, всупереч положенням ст. 105 КАС України, надано особою, яка не є учасником справи.

Отже, зміст висновку експертів від 22.12.2020 №КСЕ-19/111-20/61529 та обставини його складання свідчать про невідповідність такого висновку вимогам, що ставляться до висновку експерта в адміністративному судочинстві. За таких обставин такий висновок не може бути прийнято до уваги як висновок експертизи у розумінні приписів КАС України.

Не відповідає наданий відповідачем висновок експертів й вимогам, встановленим ст. 84 Податкового кодексу України, якою регламентується порядок проведення експертизи під час здійснення податкового контролю контролюючими органами.

Так, згідно приписів ст. 84 Податкового кодексу України, експертиза проводиться у разі, коли для вирішення питань, що мають значення для здійснення податкового контролю, необхідні спеціальні знання у галузі науки, мистецтва, техніки, економіки та в інших галузях. Залучення експерта здійснюється на договірних засадах та за рахунок коштів сторони, що є ініціатором залучення експерта. Експертиза призначається за заявою платника податків або за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, в яких зазначаються: підстави для залучення експерта; прізвище, ім`я та по батькові експерта; реквізити платника податків, стосовно якого здійснюється податковий контроль; питання, поставлені до експерта; документи, предмети та інші матеріали, які подаються на розгляд експерта.

Контролюючий орган, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу якого призначив проведення експертизи, зобов`язаний ознайомити платника податків (його представника) з рішенням про проведення експертизи, а після закінчення експертизи - з висновком експерта.

Наданий відповідачем висновок експертів наведеним вимогам не відповідає, отже, не може вважатися експертизою у розумінні приписів ст. 84 Податкового кодексу України.

У той же час наданий Відповідачем висновок експертів не може оцінюватися і як письмовий доказ, оскільки не відповідає ознаці належності.

Так, згідно ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, суду не надано доказів які би свідчили про зв`язок кримінального провадження, в рамках якого проводилася експертиза, з особою Позивача або з його діяльністю. Із наданого висновку експертів не вбачається, що дослідженню піддавався розчинник «Роухім»; не зазначено хто є виробником досліджуваної речовини. Як випливає з описової частини висновку, дослідженню піддавалася невідома речовина без назви та маркування, походження якої не зазначене, ще не дозволяє пов`язати зазначену речовину з розчинником «Роухім» взагалі, та зокрема зі складом конкретного розчинника, який придбано та реалізовано позивачем.

Таким чином, як сукупність процедурних порушень, допущених відповідачем під час призначення та проведення фактичної перевірки позивача, так й необґрунтованість і недоведеність висновків Відповідача щодо наявності в діях позивача порушень законодавства, що регулює обіг спирту етилового (ст. 14 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального») свідчать про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення №4219/0901 від 15.03.2021.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №847 від 05.11.2021, яке наявне в матеріалах справи. Відтак на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 22700,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4219/0901 від 15.03.2021 винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4223/0901 від 15.03.2021 винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

4. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРОНАХІМ" (код ЄДРПОУ - 40318815) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ - 44096797).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 липня 2022 р.