Справа № 420/16384/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/16384/21

Головуючий в І інстанції: Іванов Е.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 10.12.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс», про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зобов`язання відповідача провести реєстрацію позивача в кімнатах №№ 147, 110-а, 111-а гуртожитку АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється апелянтом, позивачем засобами поштового зв`язку направлено до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради заяву від 30.07.2021 року, в якій останній просив зареєструвати місце його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати №№ 110-а, 111-а, 147.

На вказану заяву відповідачем ОСОБА_1 направлено лист-відповідь від 31.08.2021 року № 331/01-20, згідно якої, позивачу роз`яснено, що адміністративна послуга щодо здійснення реєстрації місця проживання надається шляхом подання встановленого пакету документів заявником або представником особисто до Департаменту та подання документів для реєстрації місця проживання особи поштовим зв`язком діючим законодавством не передбачено.

У вказаному листі відповідачем вказано, що надіслані заявником документи не можуть розглядатись, як пакет документів для отримання адміністративної послуги з реєстрації місця проживання особи, а у Департаменту відсутні законні підстави для реєстрації місця проживання в межах розгляду звернення від 30.07.2021 року.

При цьому, у зазначеному листи відповідача також вказано, що оскільки заява позивача містить порушенні питання та прохання до Департаменту, така заява підлягає розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян».

На підставі наведеного, відповідачем, листом від 31.08.2021 року № 331/01-20, позивачу надано відповідь на поставлені питання в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Не погоджуючись із відмовою у реєстрації місця проживання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений позивачем у поданому адміністративному позові лист Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради не є рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову в реєстрації місця проживання.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що таке рішення взагалі не приймалось у межах спірних правовідносин, так як позивачем не подано відповідної заяви про його прийняття.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення заявленого позову відсутні.

При цьому, доходячи вказаних висновків, суд першої інстанції зазначив, що у межах розгляду даної справи судом не надається правова оцінка можливості здійснення реєстрації місця проживання за вказаною адресою, так як суб`єктом владних повноважень у встановленому порядку не приймалось рішення про відмову у здійсненні відповідної реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на викладене.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України, у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто, для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень (діями чи бездіяльністю) особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

В свою чергу, відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто, права на звернення із адміністративним позовом.

За усталеною практикою Верховного Суду відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (зокрема, постанови Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а, від 12 травня 2021 року у справі № 640/11938/20, від 18 травня 2022 року у справі № 826/15510/16).

В контексті наведених правових норм, колегія суддів зазначає, що в резолютивній частині заявленого позову позивач не просить визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Водночас, позивач просить зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради провести його реєстрацію в кімнатах №№ 147, 110-а, 111-а гуртожитку АДРЕСА_1 .

При цьому, як на підставу для подання заявленого позову, позивач вказує на те, що він засобами поштового зв`язку направив до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради заяву про проведення реєстрації його місця проживання, однак, останнім протиправно відмовлено у проведенні такої реєстрації, про що позивач отримав на свою адресу письмову відповідь.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 6 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Статтею 10 вказаного Закону передбачено, що правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 затверджені Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила № 207, чинні та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 18 вказаних Правил № 207 передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Згідно п. 11 Правил № 207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється апелянтом, позивачем засобами поштового зв`язку направлено до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради заяву від 30.07.2021 року, в якій останній просив зареєструвати місце його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати №№ 110-а, 111-а, 147.

На вказану заяву відповідачем ОСОБА_1 направлено лист-відповідь від 31.08.2021 року № 331/01-20, згідно якої, позивачу роз`яснено, що адміністративна послуга щодо здійснення реєстрації місця проживання надається шляхом подання встановленого пакету документів заявником або представником особисто до Департаменту та подання документів для реєстрації місця проживання особи поштовим зв`язком діючим законодавством не передбачено.

У вказаному листі відповідачем вказано, що надіслані заявником документи не можуть розглядатись, як пакет документів для отримання адміністративної послуги з реєстрації місця проживання особи, а у Департаменту відсутні законні підстави для реєстрації місця проживання в межах розгляду звернення від 30.07.2021 року.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, наведений лист Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради не є рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову в реєстрації місця проживання.

На підставі наведеного, оскільки рішення про відмову в реєстрації місця проживання взагалі не приймалось у межах спірних правовідносин з огляду на не подання позивачем або його представником особисто заяви про реєстрацію місця проживання встановленої форми, зразка згідно Правил № 207, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для задоволення заявленого позову та зобов`язання відповідача провести реєстрацію місця позивача за вказаною ним адресою відсутні.

В поданій апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції та необхідність задоволення заявленого позову щодо зобов`язання відповідача провести реєстрацію місця проживання, позивач посилається на те, що наведений лист Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 31.08.2021 року № 331/01-20 містить всі ознаки рішення, оскільки, окрім зауваження щодо форми його заяви, містить посилання, що позивач звертається не вперше, і саме головне - мотиви відмови в реєстрації місця проживання, відповідно до яких позивач не має права на таку реєстрацію без дозволу власника гуртожитку.

Проте, колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта, з огляду на викладене.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Як вже зазначалось колегією суддів, п.п. 11, 18 Правил № 207 передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8, та рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови.

Однак, згідно спірних правовідносин, позивач не звертався до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за формою, наведеною у Додатках Правил № 207, та відповідачем рішення про відмову в реєстрації місця проживання не приймалось.

Колегія суддів наголошує, що на заяву позивача, яка складена у довільній формі та направлена засобами поштового зв`язку до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, відповідачем направлено лист-відповідь від 31.08.2021 року № 331/01-20, яким позивачу роз`яснено, що адміністративна послуга щодо здійснення реєстрації місця проживання надається шляхом подання встановленого пакету документів заявником або представником особисто до Департаменту та подання документів для реєстрації місця проживання особи поштовим зв`язком діючим законодавством не передбачено.

У вказаному листі відповідачем чітко вказано, що надіслані заявником документи не можуть розглядатись, як пакет документів для отримання адміністративної послуги з реєстрації місця проживання особи, а у Департаменту відсутні законні підстави для реєстрації місця проживання в межах розгляду звернення від 30.07.2021 року.

При цьому, у зазначеному листі відповідача також вказано, що оскільки заява позивача містить порушенні питання та прохання до Департаменту, така заява підлягає розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян».

На підставі наведеного, відповідачем, листом від 31.08.2021 року № 331/01-20, позивачу надано відповідь на поставлені питання в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лист Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 31.08.2021 року № 331/01-20 не містить ознак рішення про відмову в реєстрації місця проживання та не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а саме - індивідуальним актом, у розумінні статті 4 КАС України, а відповідь відповідача, викладена у наведеному листі, містить правову позицію суб`єкта владних повноважень з конкретного кола питань, яка надана в порядку Закону України «Про звернення громадян», носить інформаційний характер та не створює для позивача чи інших осіб певних правових наслідків, відповідно, не порушує права та інтереси позивача, що спростовує доводи апелянта про те, що оскаржуваний лист є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень.

Що стосується посилань позивача, як в заявленому позові, так і в поданій апеляційній скарзі, на те, що співробітники Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради відмовляються прийняти від нього особисто заяву про реєстрацію місця проживання, а тому, він змушений був направити її засобами поштового зв`язку, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відхилені вказані доводи позивача, оскільки останнім не надано жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач вчиняє будь-які перешкоди в поданні позивачем особисто заяви про реєстрацію місця проживання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано, що у день надходження засобами поштового зв`язку заяви від позивача про реєстрацію місця проживання, яка складена в довільній формі, позивач не був записаний на прийом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для отримання адміністративної послуги щодо реєстрацію місця проживання.

Так само позивач не надає доказів, що у день направлення засобами поштового зв`язку вказаної заяви відповідачу, він був записаний на прийом до Департаменту для отримання наведеної послуги та співробітники відмовили позивачу в наданні такої послуги, прийнятті заяви, що і стало підставою для направлення заяви поштою.

Більш того, колегія суддів наголошує, що позивач у даній справі не оспорює бездіяльність відповідача щодо неприйняття до розгляду заяви про реєстрацію місця проживання.

Також, позивач не посилається на порушення його прав при розгляді його заяви в порядку Закону України «Про звернення громадян».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даній справі не підлягають оцінці доводи відповідача, якими він обґрунтовував свою відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян» на поставлені позивачем питання.

З цих самих підстав, колегія суддів відхиляє доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу у наведеній частині.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що позивач повторно звернувся з позовом до Департаменту з тими ж самими вимогами, що вже були предметом розгляду в порядку цивільного судочинства у справі № 523/1914/19, за результатом розгляду якої постановою Одеського апеляційного суду від 31.07.2019 року відмовлено у задоволенні позову про визнання права користування кімнатами, зобов`язання зареєструвати за місцем проживання, оскільки, на підставі даних ЄДРСР, колегією суддів встановлено, що спір у справі № 523/1914/19 та спір у даній справі не є тотожними за предметом спору, його підставами та учасниками спору.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.07.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька