Справа № 140/2423/22
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2423/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» (далі ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці Державної митної служби України (відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення від 02 лютого 2022 року №UA205150/2022/000002/2 про коригування митної вартості товарів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до Волинської митниці було подано митну декларацію №UA205150/2022/001270 (далі МД) для оформлення в режимі імпорту товару - легковий автомобіль марки BMW, модель X5 M50D, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , 2018 модельний рік виготовлення (далі товар). Митну вартість товару визначено за основним методом за ціною договору (контракту), що становить 38 000,00 євро (або 1 217 113,40 грн). Для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення разом з декларацією митному органу на виконання положень частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) надано документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. Однак Волинська митниця прийняла рішення від 02 лютого 2022 року №UA205150/2022/000002/2 про коригування митної вартості товару, визначивши її за резервним методом на рівні 69 000,00 євро, та видала картку відмови №UA205150/2022/000025 в прийнятті митної декларації, митному оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів).

На думку позивача, рішення про коригування митної вартості товарів відповідач прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та в порушення положень статті 55 МК України митний орган не навів аргументованих доводів на підтвердження висновків про неповноту відомостей щодо складових заявленої декларантом митної вартості. Також відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом. Висновки митного органу ґрунтуються на безпідставних доводах про наявність розбіжностей у поданих документах та про наявність сумнівів щодо повноти визначення митної вартості імпортованого товару.

Позивач вважає вказане рішення відповідача неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення разом з декларацією митному органу надано документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування.

На думку позивача, у відповідача були відсутні так званні обґрунтовані сумніви для прийняття рішення про коригування митної вартості, для відмови у застосуванні першого методу та для відмови у прийнятті митної декларації. Крім того, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом. Також у рішенні про коригування відсутні посилання які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими. Висновки митного органу ґрунтуються на безпідставних доводах про наявність розбіжностей у поданих документах та про наявність сумнівів щодо повноти визначення митної вартості імпортованого товару.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення.

При цьому, вказує, що під час контролю за правильністю визначення митної вартості товару з врахування поданих у вказаних цілях разом з МД документів було встановлено, що документи, які подано для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а саме: транспортний засіб придбано на підставі інвойсу від 27 січня 2022 №220127.7-WIN/OLTR, згідно якого транспортний засіб було придбано за 38 000 Євро. Однак, в технічному паспорті № НОМЕР_2 від 12 грудня 2018 року, в графі С зазначений інший власник транспортного засобу компанія ТОВ «Конленд Лайтконтрактінг».

Крім того, під час порівняння рівня заявленої митної вартості товару з наявною в митного органу інформацією про рівень цін на такі товари встановлено, що вартість продажу такого транспортного засобу становить 69 000 Євро. З огляду на вищевикладене, згідно вимог наказу ДМСУ від 01 липня 2021 року №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» (далі наказ №476) та згідно статей 53 та 54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи:

- платіжні документи, договори третіх осіб;

- декларацію країни відправлення Німеччина;

- висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений експертною організацією.

В свою чергу декларант відмовився від надання інших додаткових документів для підтвердження митної вартості.

З огляду на наведене вище, а також враховуючи відмову декларанта подавати додаткові документи, які б усунули виявлені митницею розбіжності та підтвердили б заявлену ним митну вартість, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості №UA205150/2021/000002/2 від 02 лютого 2022 року, яке на думку відповідача, є таким, що прийняте у повній відповідності до положень Митного кодексу та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, а тому є законним та обґрунтованим.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

13 травня 2021 року між ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» (покупець) та Компанією «Winforta OU» (продавець) укладено контракт №10/21-WOL/OK/EUR, за умовами якого продавець зобов`язується поставити, а покупець - прийняти та оплатити згідно з інвойсами нові та такі, що були у використанні, автомобілі легкові, сідельні тягачі, причіпи, напівпричіпи, спеціальну будівельну техніку, спеціальну сільськогосподарську техніку, мотоцикли, квадроцикли та іншу мототехніку. Загальна вартість контракту становить 3000000,00 євро. Ціни на товар будуть зазначені в інвойсі (та/або проформі-інвойсі) в євро. Покупець здійснює оплату вартості окремої поставки товару, обумовленої сторонами, протягом 180 календарних днів з моменту поставки; в разі досягнення домовленостей між сторонами можлива попередня оплата вартості товару протягом 10 календарних днів з моменту формування відповідного інвойсу (та/або проформи-інвойсу). Товар буде поставлений згідно з правилами Інкотермс-2020. Умови поставки товару зазначаються продавцем для кожної окремої поставки у відповідному інвойсі (та/або проформі-інвойсі). Приймання товару проводиться в місці призначення шляхом підписання покупцем товарно-супровідних документів (та/або CMR) (а. с. 35-38).

На виконання вимог зазначеного договору згідно із інвойсом від 27 січня 2022 року №220127.7-WIN/OLTR позивач придбав автомобіль BMW, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , за ціною 38 000,00 євро (а. с. 46).

02 лютого 2022 року для митного оформлення ввезеного на територію України товару «Легковий автомобіль марки BMW, модель X5 M50D, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи місце водія, - 5, призначений для використання дорогами загального користування (перевезення пасажирів), тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 2993 куб.см, потужність - 294 kW, тип кузову - універсал, колісна формула - 4x4, був у використанні, модельний рік виготовлення - 2018, календарний рік виготовлення - 2018 року» декларант ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» подав МД №UA205150/2022/001270 (а. с. 20-21). Митна вартість товару становить 38 000,00 євро (еквівалентно 1 217 113,40 грн), яку визначено за першим методом. Для підтвердження заявленої в митній декларації митної вартості товару разом із декларацією надано такі документи: контракт від 13 травня 2021 року №10/21-WOL/OK/EUR; інвойс від 27 січня 2022 року №220127.7-WIN/OLTR; платіжне доручення в іноземній валюті від 21 січня 2022 року №411; міжнародну товарно-транспортну накладну від 27 січня 2022 року; сертифікат на транспортування EUR1 №PL/MF/AS 0251122 від 28 січня 2022 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 12 грудня 2018 року; експертну довідку від 31 січня 2022 року №1630/22; договір-доручення на надання митно-брокерських послуг від 06 травня 2021 року №06/05-21; лист від 02 лютого 2022 року №02/02/22-ДМС; митну декларацію країни відправлення від 27 січня 2022 року №22PL402010E0117163.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронному повідомленні з посиланням на розбіжності у поданих документах декларанту запропоновано подати такі документи: 1) платіжні документи, договори третіх осіб; 2) декларацію країни відправлення Німеччина; 3) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений експертною організацією.

На електронне повідомлення митниці ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» листом від 02 лютого 2022 року інформувало, що ним були подані всі наявні документи та надало пояснення щодо виявлених митним органом розбіжностей.

02 лютого 2022 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205150/2022/000002/2. Як зазначено у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів, митна вартість імпортованого транспортного засобу не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки декларантом не було надано жодних додаткових документів, витребуваних митницею. Крім того, подані до митного оформлення документи містять розбіжності, зокрема: реалізацію транспортного засобу в сумі 38 000 EUR здійснено на підставі інвойсу від 27 січня 2022 року №220127.7-WIN/OLTR, згідно якого продавцем товару є Winforta OU Endla tn 4 Kesklinna linnaosa, Tallinn, Harju maakond НОМЕР_4 , Естонія, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 20 жовтня 2021 року НОМЕР_2 в гр. С «Власник ПІБ власника» зазначено відомості про особу, на яку був зареєстрований транспортний засіб - CONLED LIGHT CONTRA CTING GMBH (ОЕ), що не кореспондується із відомостями стосовно сторони зовнішньоекономічної операції згідно інвойсу від 27 січня 2022 року №220127.7WIN/OLTR, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20 жовтня 2021 року НОМЕР_2 в гр. С також зазначена особа VICTORIA PKW R1ESAER S TRASE 2454 LEIPZIG DE з реєстраційними номерами L04083 (Німеччина), тобто відправлення транспортного засобу відбувалося з країни Німеччина, -числове значення, зазначене в експортній декларації №22PL402010E0117163 від 27 січня 2022 року - 175627 польських злотих не відповідає ціні товару, зазначеній в інвойсі від 27 січня 2022 року №220127.7WJN/OLTR, згідно якого вартість товару становить 38 000Євро. Крім того, вказано, що митниця володіє інформацією про вартість транспортного засобу того ж року виготовлення, за такими ж технічними характеристиками транспортного засобу, що й оцінюваний: згідно з ціновою інформацією відкритих джерел Інтернет-ресурсу www.mobile.de мінімальний рівень вартості становить 69 000,00 євро.

У спірному рішенні також вказано, що за результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування інформації щодо вартості операцій стосовно ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 МК України), інформації щодо складових вартості товарів, наданої виробником, для обчислення митної вартості на основі додавання вартості (стаття 63 МК України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі інформації про вартість транспортного засобу того ж року виготовлення, за такими ж технічними характеристиками, що й оцінюваний, за рівнем вартості 69 000,00 євро (цінова інформація Інтернет-ресурсу www.mobile.de).

Товар було випущено у вільний обіг за МД №UA205150/2022/001430 від 02 лютого 2022 року шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, а саме: контракт від 13 травня 2021 року №10/21-WOL/OK/EUR; інвойс від 27 січня 2022 року №220127.7-WIN/OLTR; платіжне доручення в іноземній валюті від 21 січня 2022 року №411.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, адже згідно з контрактом від 13 травня 2021 року №10/21-WOL/OK/EUR ціни на товар зазначаються в інвойсі (та/або проформі інвойс) для відповідної поставки і встановлюються в євро.

Вказана в МД №UA205150/2022/001270 митна вартість оцінюваного транспортного засобу відповідає тій, що зазначена в інвойсі від 27 січня 2022 року №220127.7-WIN/OLTR, та становить 38 000,00 євро. У той же час в інвойсі вказано, що ця ціна включає спеціальну знижку на оптову покупку великої кількості авто.

Пункт 4 частини другої статті 53 МК України зобов`язує декларанта надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено.

Платіжне доручення в іноземній валюті від 21 січня 2022 року №411 підтверджує сплату позивачем за товар 38 000,00 євро, при цьому призначення платежу дозволяє ідентифікувати, що продавцю сплачено кошти саме за транспортний засіб (кузов № НОМЕР_1 ).

Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни транспортного засобу подані позивачем документи не містили.

Інвойсом від 27 січня 2022 року №220127.7-WIN/OLTR, як це і було передбачено пунктом 4.2 контракту, визначені умови поставку товару: товар поставляється на умовах DAP-Луцьк.

За правилами Інкотермс-2020 поставка на умовах DAP означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення.

Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування.

Однак зі змісту контракту від 13 травня 2021 року №10/21-WOL/OK/EUR, а також з інвойсу, специфікації до інвойсу не вбачається, що на позивача покладалися інші фінансові зобов`язання (тобто, що він мав нести також інші витрати) у зв`язку із поставкою йому товару компанією «Winforta OU».

На думку суду, відповідач в повідомленні декларанту необґрунтовано вказав про необхідність подання додаткових документів з тих підстав, що у свідоцтві про реєстрацію від 20 жовтня 2021 року №FF843062 вказано про реєстрацію транспортного засобу на CONLED LIGHT CONTRA CTING GMBH (ОЕ), що не кореспондується із відомостями про продавця чи покупця транспортного засобу, заявлених до митного оформлення за митною декларацією. Суд вважає, що ця обставина жодним чином не впливає на митну вартість товару, адже з документів, поданих декларантом, зрозуміло, що продавцем є компанія «Winforta OU», а засвідчує приймання товару покупцем підписання ним товарно-супровідних документів (та/або CMR), про що вказано у пункті 5.2 контракту від 13 травня 2021 року №10/21-WOL/OK/EUR.

У свою чергу, як видно з перекладу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20 жовтня 2021 року № НОМЕР_2 , в графі С.4с вказано, що власник свідоцтва може не бути власником транспортного засобу. Таким чином, визначення продавця чи власника товару не впливає на його митну вартість, крім того продавець та власник товару не повинен бути однією і тією ж особою. При цьому в країнах Європейського Союзу продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем. Також чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, що може становити комерційну таємницю, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митниці та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.

Крім того, суд зазначає, що декларант не має жодного відношення до питання реєстрації (оформлення) митної декларації країни походження. Відомості цього ресурсу носять виключно інформаційний характер і не є обов`язковими ні для Комісії, ні для відповідних національних адміністрацій, а для отримання конкретної інформації щодо процедури експорту конкретно визначеного товару необхідно звертатися до митної адміністрації відповідної країни. В свою чергу відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу існування такої обставини, на яку він посилається.

Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Суд наголошує, що вимога про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; виписки з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару; договору (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); транспортних документів та документів, що містять відомості про вартість транспортування оцінюваного товару; страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування у разі його здійснення відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

При цьому вимога митного органу надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), а також рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), може мати місце тоді, якщо позивач вступав у договірні відносини із третіми особами, проте жодні докази у справі не вказують на такі обставини. Те саме стосується вимоги митного органу надати транспортні документі та документі, що містять відомості про вартість транспортування оцінюваного товару, страхові документі, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З урахуванням наведеного висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17 зазначив, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

В розглядуваному випадку митним органом ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, ні у відзиві на позовну заяву не наведено пояснень з приводу застосування резервного (шостого) методу, а є лише загальне посилання на наявність цінової інформації з Інтернет-джерела www.mobile.de (спеціалізованого сайту оголошень про продаж автомобілів та мотоциклів з Німеччини) про мінімальний рівень вартості товару тієї ж моделі транспортного засобу та року випуску.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що формально нижчий рівень вартості імпортованого товару від вартості іншого подібного чи аналогічного товару не може вважатись заниженням митної вартості та бути перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися на інформації сайту www.mobile.de, оскільки порядок використання його даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Крім того, вказана на цьому сайті вартість є ціною пропозиції, а не ціною продажу. Фактично відповідач протиставив відомості документів, виданих у встановленому порядку у зв`язку із виконанням сторонами договірних умов тим, які не мають офіційного характеру. Більше того, відповідач не надав суду інформацію з сайту www.mobile.de, яку ним було використано для коригування митної вартості оцінюваного товару на рівні 69 000,00 євро, хоч в ухвалі про відкриття провадження у справі суд вказував на обов`язок суб`єкта владних повноважень надати усі документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд також зазначає, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митниця повинна довести законність свого рішення, яке не може ґрунтуватися на припущеннях та сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору (контракту), як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Отже, підстави вважати, що рішення відповідача від 02 лютого 2022 року №UA205150/2022/000002/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Тому таке рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у сумі 75773,87 грн, з них витрати пов`язані з наданням юридичних послуг 3 500,00 грн, винагорода у разі отримання остаточного рішення на користь позивача («гонорар успіху») 24 040,62 грн, витрати на переклад 1 320,00 грн, витрати у зв`язку зі сплатою судового збору 3 606,10 грн.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі.

Відповідно до частин другої, третьої статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 01 липня 2021 року №15-07/21, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Бона Фіде» (далі Адвокатське об`єднання) та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ», акта виконаних робіт від 09 лютого 2022 року.

За змістом пункту 1.1 договору від 01 липня 2021 року №15-07/21 замовник доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати комплекс юридичних послуг, представляти інтереси замовника у суді.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що розмір оплати за надані послуги визначається об`єднанням, погоджується замовником в актах виконаних робіт, що є невід`ємною частиною договору. Крім того, згідно з пунктом 3.6 договору замовник додатково сплачує виконавцю винагороду, так званий «гонорар успіху», у розмірі 10% від ціни кожного майнового позову, який буде пред`явлений в рамках надання правової допомоги за цим договором, після задоволення такого позову судом та прийняття остаточного рішення. Гонорар успіху оплачується замовником протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунку від виконавця шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок об`єднання.

Відповідно до акта виконаних робіт від 09 лютого 2022 року Адвокатське об`єднання для оскарження рішення Рівненської митниці надає ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» такі послуги: правова (правнича) консультація клієнта, роз`яснення положень законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини та визначення правової позиції (1 год) 500,00 грн, вивчення наданих документів та їх аналіз (3 год) 1 500,00 грн, підготовка позовної заяви (3 год) 1 500,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 3 500,00 грн, виходячи з розрахунку 500,00 грн за 1 год.

Відповідно до орієнтовного розрахунку судових витрат у позовній заяві винагорода у разі отримання остаточного рішення на користь позивача «гонорар успіху» становить 24 040,62 грн (10% від ціни позову, що становить суму донарахованих митних платежів в результаті коригування митним органом митної вартості товару).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia, заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Суд зазначає, що «гонорар успіху» адвокату за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 та статей 632, 903 Цивільного кодексу України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 сформовано правову позицію, за якою не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». Суд вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).

Суд зауважує, що пунктом 3.6 договору про надання правової допомоги від 01 липня 2021 року №15-07/21 визначено додатково сплату замовником виконавцю додаткової винагороди («гонорару успіху») у розмірі 10% від ціни позову саме після прийняття остаточного рішення, тоді як рішення Волинського окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. На думку суду, включення до складу витрат на правничу допомогу гонорару успіху в разі задоволення судом першої інстанції позову, у той час як рішення суду не набрало законної сили, не дає можливості пересвідчитись суду, чи заявлені у позові витрати у розмірі 24 040,62 грн реально будуть понесені позивачем.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат для суду не є обов`язковими зобов`язання між адвокатом та позивачем щодо сплати, окрім послуг з надання правничої допомоги, також і «гонорару успіху». Суд при цьому оцінює витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, з точки зору їх необхідності та неминучості, можливостей обох сторін та їх розумного розміру.

У цьому контексті суд враховує, що ця справа є справою незначної складності та її розгляд здійснювався без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Означена категорія адміністративних справ не вимагає від адвоката опрацювання значної кількості нормативних актів при підготовці позову та значного обсягу юридичної і технічної роботи, при тому, що Адвокатське об`єднання «Боне Фіде» надавало правничу допомогу ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» у 2022 році у 10 подібних справах. Також варто зауважити, що такі послуги як визначення правової позиції, вивчення наданих документів та їх аналіз по суті передбачають оформлення позовної заяви, тобто такі послуги дублюють одна одну, а тому їх вартість підлягає зменшенню.

З огляду на наведене та виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості їх складу та розумного розміру, справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а решту витрат повинен понести позивач.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із залученням перекладача для перекладу документів, суд враховує, що за приписами частини п`ятої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Тобто, такі витрати також підлягають доказуванню належними доказами, що містять інформацію про їх склад та розмір.

На підтвердження витрат щодо залучення перекладача суду надано лише копію рахунка від 11 лютого 2022 року №11/02/22, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , копії квитанції від 14 лютого 2022 року №ПН8893. Разом з тим, копія вказаного рахунка не дозволяє встановити обсяг виконаного перекладу та чи такі послуги письмового перекладу були надані лише в межах цієї справи, оскільки суду не надано інших доказів (договорів, актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) тощо) на підтвердження складу та змісту таких витрат. Отже, суд вважає, що такі витрати не доведені, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 3 606,10 грн, що підтверджується квитанцією від 21 лютого 2022 року №ПН18701.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 5 606,10 грн: 2 000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката; 3 606,10 грн витрати зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Держмитслужби від 02 лютого 2022 року №UA205150/2022/000002/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути на користь приватного підприємства «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби судові витрати у сумі 5 606 (п`ять тисяч шістсот шість) гривень 10 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Приватне підприємство «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Карбишева, будинок 1, офіс 403, ідентифікаційний код юридичної особи 43883273).

Відповідач: Волинська митниця Держмитслужби (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385).

Суддя Ф.А. Волдінер