Справа № 120/4349/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 р. Справа № 120/4349/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), яка подана його представником адвокатом Сопруном В.В. (далі - представник позивача) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № 65 від 15.11.2021 щодо відмови позивачу у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобов`язання перевести позивача з 10.11.2021 на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» із зарахуванням до його стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, період роботи на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства з 14.03.1983 по 15.08.1984 та період проходження військової служби з 29.05.1977 по 21.05.1979.

Ухвалою суду від 13.06.2022 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які усунуто останнім шляхом викладення позовної заяви в новій редакції, в якій визначено другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2), до якого власне і пред`явлено позовні вимоги у зобов`язальній частині.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області № 65 від 15.11.2021 щодо відмови у його переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю необхідного 20-ти річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців є протиправним, позаяк відповідачем безпідставно не враховано до стажу його державної служби період роботи на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства з 14.03.1983 по 15.08.1984 та період проходження військової служби з 29.05.1977 по 21.05.1979. Позивач наголошує, що в сукупності його загальний стаж державної служби перевищує необхідний мінімум у 20 років, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» є достатньою правовою підставою для призначення (переведення) йому пенсії відповідно вищевказаного закону.

За таких обставин позивач вважає оскаржуване рішення органу ГУ ПФУ в Миколаївській області таким, що порушує його конституційне право на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 21.06.2022 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

06.07.2022 до суду від ГУ ПФУ в Миколаївській області та ГУ ПФУ у Вінницькій області надійшли відзиви на позовну заяву, згідно яких відповідачі проти позову заперечують.

Так, ГУ ПФУ в Миколаївській області зазначає, що у відповідності до норм діючого пенсійного законодавства після 01 травня 2016 року право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІ зберігається лише щодо тих осіб, які мають стаж державної служби, визначений п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж. Тобто, для призначення такої пенсії позивачу необхідну мати не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до державної служби.

При цьому, як вказує відповідач 1, за наслідками розгляду заяви позивача від 10.11.2021 та доданих до неї документів було встановлено, що станом на 01.05.2016 у ОСОБА_1 було підтверджено лише 19 років та 10 місяців стажу на посадах державної служби, що є недостатнім для призначення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».

Окремо відповідач 1 наголошує, що правових підстав для зарахування позивачу до стажу державної служби періоду роботи з 14.03.1983 по 15.08.1984 у Тульчинському районному управління сільського господарства на посаді агронома-насіннєвода та періоду проходження військової служби в Збройних Силах Радянського Союзу з 29.05.1977 по 21.05.1979 не має. Зокрема, свій висновок з цього питання аргументує тим, що починаючи з 1992 року відбулися ряд змін у структурі управління сільським господарством колишньої УРСР, які проводилися відповідно до постанов Уряду. Враховуючи такі зміни, до стажу державної служби, на переконання відповідача, зараховується виключно робота на керівних посадах в обласних і районних органах управління сільським господарством. Що ж до служби в армії, то за позицією представника відповідача 1 така служба не належить до посад державної служби, передбачених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ, а тому період її проходження позивачем до стажу державної служби не включається.

Враховуючи викладене, ГУ ПФУ в Миколаївській області вважає, що прийняте ним рішення № 65 від 15.11.2021 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» є правомірним, а тому підстав для його скасування не має.

У іншому відзиві відповідач 2 ГУ ПФУ у Вінницькій області також переконує суд у безпідставності позовних вимог, вважаючи, що оскільки стаж позивача на посадах державної служби станом на 01.05.2016 є меншим за 20 років, тому права на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу» позивач не набув. У зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні даного позову.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

10.11.2021 позивачем до відділу обслуговування № 17 (сервісний центр) м. Тульчин Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано заяву про переведення з пенсії по віку на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899-VІІІ з наданням відповідних довідок від 09.11.2021 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

У подальшому, згідно із Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Миколаївській області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ в Миколаївській області прийняло рішення від 15.11.2021 о/р № 65, яким відмовило ОСОБА_1 в переведені на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку із відсутністю необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016 не менше як 20 років, підтвердивши за позивачем лише 19 років 10 місяців відповідного стажу.

Про вказане рішення позивач був проінформований листом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 07.12.2021 № 0200-0219-8/80217.

Надалі, за результатами розгляду адвокатського запиту, ГУ ПФУ у Вінницькій області листом від 23.05.2022 № 0200-0306-8/30595 додатково роз`яснило позивачу, що органом Пенсійного фонду до його стажу державної служби було враховано періоди перебування на державній службі згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 з 11.11.1993 по 30.12.2011. Період проходження військової служби з 26.05.1977 по 14.05.1979 враховано лише до загального трудового стажу, однак до стажу державної служби такий період зарахованим не був.

Відповідно, позивач вважає, що відповідачами необґрунтовано не зараховано до його стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, період роботи на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства з 14.03.1983 по 15.08.1984 та період проходження військової служби з 29.05.1977 по 21.05.1979. Як наслідок - протиправно відмовлено у переведенні з 10.11.2021 на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу». Наведені обставини і спонукали позивача звернутися з відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд враховує наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі також Закон №1058-IV).

Так, відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу N 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон N 889-VIII), яким визначено певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, втратив чинність Закон України Про державну службу N 3723-XII від 16.12.93 року (далі - Закон N 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону N 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону N 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону N 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону N 3723-XII.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону N 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону N 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону N 3723-XII та Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі N 569/350/17, від 03 липня 2018 року у справі N 586/965/16-а, від 10 липня 2018 року у справі N 591/6970/16-а, від 01 квітня 2020 року у справі N 607/9429/17.

В даному випадку із матеріалів справи слідує, що позивач маючи необхідний вік та страховий стаж звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 10.11.2021 про переведення з пенсії по віку відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом N 889-VIII як особі, яка станом на 01.05.2016 має не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.

Втім, органами Пенсійного фонду України враховано позивачу лише 19 років 10 місяців стажу державної служби станом на 01.05.2016 із мінімально необхідних 20 років такого стажу.

При цьому, як з`ясовано судом, позивачу не враховано до його стажу державної служби період роботи з 14.03.1983 по 15.08.1984 на посаді агронома-насіннєвода у Тульчинському районному управлінні сільського господарства та період проходження військової служби з 29.05.1977 по 21.05.1979.

Отже, спірним моментом у цій справі є можливість зарахування до стажу державної служби позивача згаданий вище період його роботи та військової служби та, у зв`язку з цим, переведення позивача на пенсію державного службовця згідно із Законом N 889-VIII.

Так, відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону N 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Щодо зарахування до стажу державної служби період проходження військової служби.

За пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, цей Закон набирав чинності з 01 травня 2016 року.

До 2016 року діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 3 травня 1994 року N 283 (постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ N 229 від 25.03.2016), яким визначалися посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Пунктом 3 Порядку N 283 було передбачено, що до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

За змістом п. 4 Порядку, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Згідно записів військового квитка НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 з 29.05.1977 по 21.05.1979 проходив строкову службу в лавах Радянської Армії.

Як зазначено в ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.92 N 2232-XII (далі - Закон N 2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 6 Закону N 2232 визначено види військової служби, до яких, зокрема, належить і строкова військова служба.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що проходження позивачем строкової військової служби у період з 29.05.1977 по 21.05.1979 в Збройних Силах СРСР підлягає зарахуванню до його стажу державної служби.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 03.07.2018 по справі N 569/350/17.

Таким чином, відмова органу Пенсійного фонду у зарахуванні до стажу державної служби позивача період проходження ним військової служби з 29.05.1977 по 21.05.1979 не ґрунтується на вимогах закону.

Що ж до не зарахування відповідачами періоду роботи позивача 14.03.1983 по 15.08.1984, то суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, згідно із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 16.03.1983, позивач з 14.03.1983 по 15.08.1984 працював на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства.

Відповідно до архівної довідки від 14.12.2021 № 1273, виданої Архівним відділом Тульчинської районної державної адміністрації, у 1969 році у зв`язку із перетворенням виробничого управління сільського господарства, розпочато роботу Тульчинського управління сільського господарства, яке було підпорядковано районній раді, її виконавчому комітету і обласному управлінню сільського господарства. Дане управління було ліквідовано 02.03.1986 у зв`язку з утворенням Вінницького районного агропромислового об`єднання. В подальшому в 1991 році ліквідовано районне агропромислове об`єднання та утворено управління сільського господарства. Згодом, за розпорядженням представника Президента України від 23.05.1992 № 15 утворено управління сільського господарства, яке входить до складу Тульчинської районної державної адміністрації.

Згідно із пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби від 3 травня 1994 року N 283 до стажу державної служби зараховуються періоди роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Додатком до Порядку № 238 затверджений перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, періоди роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. До стажу державної служби зараховується, зокрема, робота на посадах у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Згідно Загальносоюзного класифікатора професій, посад та тарифних розрядів, затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартам від 27.08.1986 № 016, посада агронома-насіннєвода (по тексту «агроном по семеводству») відноситься до категорії спеціалістів.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 N 3723-XII посади спеціалістів відділів районних державних адміністрацій відносяться до категорії посад державних службовців.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що оскільки Тульчинське районне управління сільського господарства входило в структуру державного управління сільським господарством, що підпорядковувалось районній раді та її виконавчому комітету і обласному управлінню сільського господарства, тому посада яку займав позивач агронома-насіннєвода з 14.03.1983 по 15.08.1984 відносилась до посад спеціалістів державних органів управління колишньої УРСР, тобто вважається посадою, робота на якій підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Наведене додатково підтверджується і листом-роз`ясненням Головного управління державної служби України від 17.07.2007 № 5587/11-07, згідно якого періоди роботи керівних працівників і спеціалістів у місцевих органах державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, зокрема періоди роботи в управлінні сільського господарства райвиконкому на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховуються до стажу державної служби.

В той же час суд не бере до уваги викладені у відзиві відповідача 1 доводи про те, що до стажу державної служби в межах спірного періоду підлягає зарахуванню виключно робота на керівних посадах, позаяк діючий на той час Порядок обчислення стажу державної служби № 283 від 03.05.1994 таким правом наділяв як осіб, які займали керівні посади в управлінні сільського господарства райвиконкому так і спеціалістів цих управлінь, до яких відносився і позивач.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що період роботи позивача на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства з 14.03.1983 по 15.08.1984 підлягає зарахуванню до його стажу державної служби, що протиправно не здійснено відповідачем.

У даному випадку орган Пенсійного фонду України згідно оскаржуваного рішення визнає стаж позивача на посадах державної служби - 19 років 10 місяців.

Відтак, за умови зарахування періоду проходження позивачем військової служби в лавах Радянської армії з 29.05.1977 по 21.05.1979 (1 рік 11 місяців), а також періоду роботи позивача на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства з 14.03.1983 по 15.08.1984 (1 рік 5 місяців) до стажу державної служби та враховуючи зарахований пенсійним органом період (19 років 10 місяців), суд вважає, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 889-VIII, оскільки стаж його роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, в цьому випадку становить більше 20 років, який набуто до 01 травня 2016 року.

За таких обставин суд доходить висновку, що прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області рішення № 65 від 15.11.2021 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним, а тому його належить скасувати.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то суд враховує те, що відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, враховуючи те, що в межах розгляду цієї справи суд підтвердив право позивача на зарахування до стажу державної служби період проходження військової служби з 29.05.1977 по 21.05.1979, а також період його роботи на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства з 14.03.1983 по 15.08.1984, що загалом вказує на наявність у позивача більше 20 років відповідного стажу, набутого до 01 травня 2016 року, тому останнім дотримані умови, необхідні для переведення його на пенсію у відповідності до Закону України «Про державну службу» з дня подання відповідної заяви з 10.11.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У рішенні від 16.09.2015 у справі N 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Разом з тим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

В даному ж випадку у справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії / переведення на іншу пенсію передбачені Законом від 09.07.2003 N 1058-IV. Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії також визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію (перевести на інший вид пенсії). Тобто, повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження суб`єкта владних повноважень не є дискреційними.

Отже, на переконання суду, задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період проходження ним військової служби з 29.05.1977 по 21.05.1979, а також період його роботи на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства з 14.03.1983 по 15.08.1984 та перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" N 889-VIII з 10.11.2021 є гарантією того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Такий спосіб захисту матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства та не буде втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.

При цьому суд наголошує, що в даному випадку повноваження щодо розгляду матеріалів для призначення позивачу пенсії (переведення на іншу пенсію) хоч і були делеговані ГУ ПФУ в Миколаївській області, яким приймалося оскаржуване рішення, проте обов`язок призначення такої пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем звернення позивача із заявою, де позивач перебуває на обліку, тобто у ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача, які понесені ним у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 992,40 грн., належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів у справі солідарно, в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 65 від 15.11.2021 щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 N 889-VIII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період проходження ним військової служби з 29.05.1977 по 21.05.1979, а також період його роботи на посаді агронома-насіннєвода Тульчинського районного управління сільського господарства з 14.03.1983 по 15.08.1984 та перевести ОСОБА_1 з 10.11.2021 на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25.07.22.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович