Справа № 580/10006/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити ді, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1) про:

- визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо необхідності під час нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно застосувати «січень 2008 року» як місяць обчислення індексу споживчих цін (так званий «базовий місяць») для розрахунку індексації;

- зобов`язання Відповідача під час нарахування та виплати Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно застосувати «січень 2008 року» як місяць обчислення індексу споживчих цін (так званий «базовий місяць») для розрахунку індексації.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що питання про виплату Позивачу індексації із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» було вирішено в межах справи №580/3515/21, рішення в якій набрало законної сили. Додатково підкреслив, що ефективний спосіб захисту прав ОСОБА_1 , є встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №580/3515/21, у порядку передбаченому ст. 383 КАС України, а відтак обрання неналежного способу захисту Позивачем є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що предмет спору у межах цієї справи є відмінним від справи №580/3515/21, у межах якої у задоволенні позовних вимог про застосування базового місяця «січень 2008 року» було відмовлено у зв`язку з передчасністю, що свідчить про виникнення нового спору. Наголошує, що оскаржуваним рішення суд фактично позбавив Позивача права на доступ до правосуддя, позаяк взагалі не надав оцінки його доводам.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що підстави для нарахування індексації грошового забезпечення Позивачу із встановленням базового місяця січня 2008 року відсутні, оскільки Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, застосовується з січня 2016 року, а тому приписи, вказані в ньому, повинні бути застосовані з моменту початку його дії. Зазначає, що грошове забезпечення було суттєво підвищене з 01.12.2015, а відтак застосування базового місяця - січня 2008 року є безпідставним. Крім того, наголошує, що індексація здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у кошторисі, а законодавством не передбачено механізму її нарахування та виплати за попередні періоди. Також зауважує, що визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення є дискреційними повноваженнями Відповідача.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 16.03.2015 по 27.07.2018 проходив військову службу у Черкаському обласному військовому комісаріаті (а.с. 62).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №580/3515/21, яке набрало законної сили 06.10.2021, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 включно та зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення Позивачу за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 включно. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено (а.с. 62-65).

Із змісту листа Відповідача від 05.11.2021 №6/7/836 вбачається, що на виконання рішення суду у справі №580/3515/21 було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення Позивачу за 2016-2018 роки із застосуванням базового місяця - «грудень 2015 року», а також зазначено про відсутність підстав для застосування базового місяця «січень 2008 року» (а.с. 16-18).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 2, 4, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон), ст. ст. 14, 370, 382, 383 КАС України, а також ряду положень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), положень постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що питання про виплату Позивачу індексації із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» вже було вирішено рішенням суду, яке набрало законної сили.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 29.07.2021 у справі № 460/350/19 Верховний Суд підкреслив, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Таким чином, не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що із змісту рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 у справі №580/3515/21 вбачається, що Позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за спірний період із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» з підстав їх передчасності, оскільки, як зазначено у судовому рішенні, права Позивача у відповідній частині не порушено (а.с. 65).

Отже, питання щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_1 права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» у судовому порядку по суті не вирішувалося, рішення суду з цього приводу, яке набрало законної сили, не приймалося.

У свою чергу, як було встановлено раніше, листом від 05.11.2021 №6/7/836 Відповідач відмовив у здійсненні виплату індексації грошового забезпечення Позивача за 2016-2018 роки із застосуванням базового місяця - «січень 2008 року» (а.с. 16-18). І саме внаслідок отримання такої відмови ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що питання про виплату Позивачу індексації із застосуванням базового місяця «січень 2008 року» вже було вирішено рішенням суду, яке набрало законної сили і подальший захист прав ОСОБА_1 має відбуватися у порядку, визначеному ст. 383 КАС України, є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи.

До того ж суд апеляційної інстанції звертає увагу на безпідставність посилання Черкаського окружного адміністративного суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №522/1528/15-ц з огляду на її нерелевантність до спірних правовідносин, оскільки рішення суду касаційної інстанції стосується застосування норм Цивільного процесуального кодексу України, а не Кодексу адміністративного судочинства України, який, на відміну від першого, надає можливість адміністративному суду вийти за межі позовних вимог.

У розрізі наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Із змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Коневенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини про те, що жодним рішенням суду не були вирішені питання про виплату Позивачу індексації із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», дають підстави для висновку, що рішення першої інстанції зумовило утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, а саме у праві розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Приписи ч. 6 ст. 2 Закону визначають, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком №1078.

Приписи п. 1-1 Порядку №1078 визначають, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101.

Згідно абз. 5 п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

При цьому підпунктом 2 пункту 6 Порядку №1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню - підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Із змісту наведеного вбачається, що пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

За правилами абз. 2 п. 2 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Згідно п. 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Тобто, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі № 825/565/17, наявні підстави вважати, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (далі - Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294 остання набрала чинності з 01.01.2008. Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Ця Постанова №1294 діяла до дня набрання чинності 01.03.2018 постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

У свою чергу, з аналізу змісту Постанови №1294 вбачається, що у період її дії з 01.01.2008 до 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців не змінювались.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Таким чином, проведення Черкаським ОТЦ КСП виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за цей період виходячи з базового місяця січень 2016 року відбувалося поза межами правового поля, оскільки, як було встановлено вище, базовим місяцем для обчислення виплати індексації у цей період був січень 2008 року, а не січень 2016 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 12.05.2022 у справі №200/7006/21, від 28.06.2022 у справі № 420/4841/21, від 28.06.2022 у справі № 640/8991/21.

Щодо доводів Відповідача стосовно того, що визначення базового місяця належить до виключної компетенції ІНФОРМАЦІЯ_1 і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації, то судова колегія зазначає таке.

Так, згідно висновку Верховного Суду, викладеним у постанові 15.10.2020 у справі № 240/11882/19, повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону, покладається на Відповідача.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що у цій же справі Верховний Суд підкреслив, що у даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені (пункти 37-38 постанови).

Разом з тим, на відміну від обставин справи №240/11882/19, в якій не було здійснено нарахування та виплату індексації, у справі №580/10006/21 спірним є саме питання правильності визначення Відповідачем базового місяця її обчислення, оскільки, як було встановлено раніше, індексація за спірний період була виплачена Позивачу на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

За таких обставин у площині спірних правовідносин Апелянт помилково вважає свої повноваження щодо нарахування та виплати індексації дискреційними, адже перевірка правильності її нарахування є предметом судового розгляду, за наслідками якого суд з урахуванням положень п. п. 3, 10 ч. 1 ст. 245 КАС України вправі прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії, встановивши при цьому відсутність можливої альтернативної поведінки державного органу.

З приводу інших аргументів відзиву на апеляційну скаргу, які заперечують наявність у Позивача права на перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з огляду на відсутність фінансування та механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право на проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за спірні періоди встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, що унеможливлює переоцінку цих обставин у межах апеляційного перегляду судового рішення в іншій справі.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, не врахував особливостей правового регулювання спірних правовідносин та залишив поза увагою, що вимоги щодо визначення базового місяця «січень 2008 року» для обчислення індексації не були вирішені в судовому порядку та мали бути розглянуті в межах цієї справи. Наведені вище обставини є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати і позов задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо необхідності під час нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно застосувати «січень 2008 року» як базовий місяць обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) під час нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно застосувати «січень 2008 року» як базовий місяць обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 20 липня 2022 року.