Справа № 480/6504/20
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2022 року Справа № 480/6504/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/6504/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги,-
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення із Запорізької обласної прокуратури вихідної допомоги у зв`язку із звільненням у розмірі 169670,60 грн.
Позовні вимоги позивач мотивував тим, що наказом прокуратури Запорізької області від 29 квітня 2020 року №726к його звільнено з посади начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) з 30 квітня 2020 року. Проте при звільненні йому безпідставно не виплачено вихідну допомогу відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року змінено з мотивів та підстав відмови у задоволенні позову.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 21.11.2021р. у даній справі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року в справі №480/6504/20 було скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №480/6504/20 визначено суддю Сумського окружного адміністративного суду Кунець О.М.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року справа №480/6504/20 прийнята до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для надання відзиву у даній справі.

Згідно з ст.ст. 159,162 КАС України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву.

У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.6 ст. 162 КАС України.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 грудня 2019 року позивач був призначений прокурором Запорізької області на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області (а.с. 17).

Наказом прокурора Запорізької області від 29.04.2020 №726к позивача звільнено з 30.04.2020 з посади начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (за наявності рішення кадрової комісії № 2 від 08.04.2020 №273 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами проведеної співбесіди") (а.с. 18, 44-59).

Позивач, вважаючи, що прокуратурою Запорізької області безпідставно не виплачено йому при звільнені вихідну допомогу, оскільки така виплата передбачена загальними нормами трудового законодавства за відсутності спеціальних норм, які б таку виплату обмежували, звернувся до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 звільнено з підстав і в порядку, визначених Законом №1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, він не набув права на її отримання.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року змінено з мотивів та підстав відмови у задоволенні позову.

Змінюючи мотиви та підстави відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції правильно ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, проте без належного мотивування висновку про відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги у зв`язку із поновленням останнього в судовому порядку на посаді в органах прокуратури.

Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень позивач послався на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права. Зазначив, з-поміж іншого, що суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року в справі №823/263/16, від 17 жовтня 2019 року в справі №823/276/16 та від 23 грудня 2020 року в справі №560/3971/19 щодо наявності у звільненого працівника прокуратури права на вихідну допомогу, а можливе подальше поновлення працівника на роботі немає жодного відношення до здійснення гарантованих державою виплат під час звільнення.

Скасовуючи рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, Верховний Суд зазначив, що не може погодитися із позицією суду апеляційної інстанції та його висновком про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на те, що позивач не набув права на отримання вихідної допомоги під час звільнення у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі.

"45. Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах про те, що факт звільнення особи є визначальним і достатнім для вирішення питання щодо виплати вихідної допомоги.

46. У свою чергу, питання правомірності/протиправності звільнення особи жодним чином не впливає на вирішення питання щодо наявності підстав для виплати вихідної допомоги у зв`язку із таким звільненням.

47. Сама лише взаємопов`язаність таких двох справ не свідчить про неможливість розгляду та ухвалення рішення у справі про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення.

48. Подібні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 23 лютого 2021 року в справі №640/5320/20, від 05 березня 2021 року в справі №804/5067/16, від 15 липня 2021 року в справі №640/3391/20 та інших.

49. Відтак, у суду першої інстанції не було підстав для зупинення провадження у справі, яка розглядається, до вирішення справи №480/3308/20, на необхідність чого безпідставно зауважив суд апеляційної інстанції.

50. Отже, факт звільнення позивача з органів прокуратури є визначальним і достатнім для вирішення питання щодо виплати йому вихідної допомоги.

51. За загальним правилом, у день звільнення роботодавець повинен повністю розрахуватись із працівником, зокрема, виплатити заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, а в окремих випадках - вихідну допомогу.

52. Питання щодо наявності/відсутності порушеного права позивача на отримання вихідної допомоги у зв`язку із звільненням вирішується адміністративним судом, зокрема, шляхом перевірки рішень, дій чи бездіяльності відповідача.

53. Під час розгляду справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди повинні перевіряти їх на відповідність вимогам, установленим частиною другою статті 2 КАС України. Водночас правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суди перевіряють на час їхнього прийняття/вчинення суб`єктами владних повноважень - на час виникнення спірних правовідносин."

У відповідності до частини 5 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, в даному випадку, суд за наслідками нового розгляду даного спору має дослідили питання щодо правильності обрахунку позивачем заявленої до стягнення суми вихідної допомоги, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 наказом прокуратури Запорізької області від 13 грудня 2019 року №2274к був призначений на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області.

Наказом прокуратури Запорізької області від 29 квітня 2020 року №726к, керуючись статтею 11, пунктом 2 частини другої статті 41 Закону №1697-VII та підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX (далі - Закон №113-ІХ), ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України та Державної прикордонної служби прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII з 30 квітня 2020 року.

Позивач, уважаючи, що відповідач безпідставно не виплатив йому вихідну допомогу при звільненні, оскільки виплата цієї допомоги, за відсутності спеціальних норм, які б таку виплату обмежували, передбачена нормами трудового законодавства, а саме статтею 44 КЗпП України, звернувся до суду із позовом, який є предметом розгляду у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 4 Закону №1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону №1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді, відповідно до пункту 9 частини першої якої прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом №113-ІХ статтю 51 Закону №1697-VII доповнено частиною п`ятою такого змісту: «На звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження».

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює КЗпП України, що закріплено у його статті 1.

Статтею 40 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, згідно з пунктом 1 частини першої якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Законом №113-ІХ доповнено статтю 40 КЗпП України частиною четвертою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Статтею 44 КЗпП України обумовлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року в справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 липня 2019 року в справі №804/406/16 та від 08 серпня 2019 року в справі №813/150/16.

Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією із таких гарантій є виплата працівникові, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівникові у випадках, передбачених законом, роботодавцем у колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору із незалежних від працівника обставин.

Приписами Закону №1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 КЗпП України.

Внесені Законом №113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Відтак, частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом із тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів, а отже не заборонено застосування приписів статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 23 грудня 2020 року в справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року в справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року в справі №380/1662/20, від 11 лютого 2021 року в справах №420/4115/20 та №240/4840/20, від 18 лютого 2021 року в справі №640/23379/19, від 25 лютого 2021 року в справі №640/8451/20, від 26 лютого 2021 року в справі №1.380.2019.006923, від 17 березня 2021 року в справі №420/4581/20, від 30 березня 2021 року в справі №640/25354/19, від 31 березня 2021 року в справі №320/2449/20, від 15 квітня 2021 року в справі №440/3166/20, від 27 травня 2021 року в справі №380/4855/20, від 24 червня 2021 року в справі №200/5390/20-а, від 22 липня 2021 року в справі №300/2000/20, від 12 серпня 2021 року в справі №420/4554/20 та інших.

Таким чином, оскільки позивача звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, Позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України.

При цьому, середній заробіток працівника відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, за змістом абзацу третього пункту 2 розділу ІІ якого (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Слід зазначити, що згідно розрахунку наведеного у позовній заяві, позивач визначив суму середньоденної заробітної плати у розмірі 7712 грн. 30 коп.

При розрахунку середньоденної заробітної плати позивачем було взято дані Розрахункового листа за 2020 рік, згідно якого позивачу було нараховано наступні виплати за попередні два місяці :

1) за березень 2020 року (18 робочих днів)-35971 грн. 01 коп., з них:

- оклад - 6797,14 грн.;

- відпустка - 4037,35 грн.;

- компенсація за роботу, яка передбачає доступ до держ.таємниці - 1019,57 грн.;

- місячна премія - 1361 1,28 грн.;

- надбавка за виконання особливо важливої роботи - 7612,80 грн.;

- індексація заробітної плати - 173,81 грн.;

- надбавка за вислугу років - 2718,86 грн.

2) за квітень 2020 року (6 робочих днів) -149124 грн. 24 коп., з них:

- оклад - 2265,71 грн.;

- компенсація за невикористану відпустку - 124227, 60 грн.;

- компенсація за роботу, яка передбачає доступ до держ.таємниці - 226,57 грн.;

- місячна премія - 4452,13грн.;

- надбавка за виконання особливо важливої роботи - 2537,60 грн.;

- індексація заробітної плати - 57,94 грн.;

- надбавка за вислугу років - 906,29 грн.

- лікарняні (ФСС) 2015 - 6422, 40 грн.;

- лікарняні (opr. 1 -5 дн.) 2015 - 8028,00 грн.

З урахуванням викладеного, сума середньоденної заробітної плати, за підрахунками позивача складає (35971,01 +149124,24) : 24 робочих дні = 7712,30 грн./день.

Відповідно, сума середньої заробітної плати, яка підлягає до виплати за підрахунками позивача, складає 169670,60 грн. (7712,30 грн. х 22 середня планова кількість робочих днів за березень-квітень 2020 року).

Однак, суд не може погодитись з наведеними розрахунками позивача виходячи з наступного:

Відповідно до абз. 1 та 3 п. 2 розділу II Постанови № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 4 розділу III Постанови № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

З огляду на наведені положення Постанови № 100 розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 1792,08 грн.

Так, позивачу за лютий поточного року нарахована заробітна плата за 9 робочих днів у розмірі 16452,82 грн., а за березень (18 робочих днів) - 31933,46 грн.

16452,82 грн. + 31933,46 грн. = 48386,28 : 27 робочих дні = 1792,08 грн.

У свою чергу середньомісячна заробітна плата позивача відповідно до п. 8 розділ IV Постанови № 100 складає 36737,64 грн. (тридцять шість тисяч сімсот тридцять сім гивень 64 коп.) та розраховується наступним чином:

1. 1792,08 грн. х 41 робочий днів (згідно графіка робочого часу за; лютий - березень 2020 року) = 73475,28 грн.

2. 73475,28 грн. : 2 місяці = 36737,64 грн.

Викладене спростовує доводи позивача,, що у разі задоволення позову, на його користь має бути стягнута вихідна допомога у розмірі 169970,60 грн.

Слід також зазначити, що саме така сума - 36737грн. 64 коп. була визначена до виплати позивачу в порядку негайного виконання за один місяць при прийнятті рішення судом про поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у справі №480/3308/20. Відповідно, саме така сума середньомісячної заробітної плати була взята судом при розгляді справи №480/3308/20 при розрахунку розміру виплати позивачу коштів за час вимушеного прогулу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України, оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Посилання відповідача у відзиві від 04.11.2020р. (а.с.32-35) на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 820/1119/16, відповідно до якої враховуючи те, що прокурора звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом № 1697-VII (1697-18) , яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, він не набув права на її отримання, суд зауважує про те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. В даній справі судом враховано позицію Верховного Суду, викладену зокрема у Постанові від 22 липня 2021 року в справі №300/2000/20, яка є останньою у цій категорії спорів.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги при звільненні в сумі 36737грн. 64 коп. В частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача вихідної допомоги при звільненні на суму 132932.96грн. (169670.60грн. - 36737.64грн. = 132932.96 грн.), в даній частині позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і, відповідно, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги задовольнити частково.

Стягнути із Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова, 29а, м.Запоріжжя, 69057, код ЄДРПОУ 02909973) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) вихідну допомогу в зв`язку із звільненням в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 36737 грн. 64 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець