Справа № 420/12942/21
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправними дії Одеської міської ради, що виражені в порушенні вимог ст. ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 22.02.21; зобов`язати Одеську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.02.21 із дотриманням вимог ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України; стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 250000 грн. у якості компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він направив клопотання до відповідача, в якому керуючись ст.ст. 81, 121 ЗК України, просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,6 га (на північний захід від ділянки із кадастровим № :19:004:0028) із земель комунальної власності міської ради, однак листом від 19.03.21 № 01-26/192 відповідач вимагав надання додаткових відомостей. В той же час, п.7 ст.118 ЗК України визначені підстави для відмови у наданні дозволу. При цьому, Відповідно до п.6 ст.118 ЗК України органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Не надавши відповідь на клопотання у законний спосіб та термін, відповідач порушив ст.ст. 118, 122, 123 ЗК України, що завдало йому моральних страждань, оскільки унеможливило функціонування його особистості на Конституційних засадах.

Представником відповідача Одеської міської ради до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що клопотання позивача від 22.02.2021 року доручено розглянути Департаменту комунальної власності Одеської міської ради як уповноваженому органу з розгляду питань у сфері земельних відносин. Звернення ОСОБА_1 було розглянуто уповноваженим на вирішення порушених у зверненні питань органом, за результатом чого позивачу надано обґрунтовану та мотивовану відповідь, що спростовує підстави даного позову. При цьому, без графічних матеріалів, на яких позначено бажане місце розташування земельної ділянки, уповноважений орган позбавлений можливості встановити, чи є така земельна ділянка вільною земельної ділянкою комунальної власності та чи відповідає місце розташування такої земельної ділянки вимогам законів і містобудівної документації, що є обов`язковим для вирішення питання надання або відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З огляду на вищенаведене Департаментом комунальної власності Одеської міської ради обґрунтовано запропоновано позивачу надати графічні матеріали з належним позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. При цьому, за відсутності належних графічних матеріалів відповідне звернення ОСОБА_1 не може вважатися клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в розумінні Земельного кодексу України та не може бути внесене на розгляд пленарного засідання сесії Одеської міської ради для прийняття відповідного рішення, оскільки позбавлене свого предметного змісту, а саме - не містить визначення земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність. Таким чином, Одеською міською радою як колегіальним представницьким органом на своїх пленарних засіданнях сесій здійснюється розгляд виключно проектів рішень, складених за результатом розгляду відповідних клопотань суб`єктів уповноваженим на це виконавчим органом міської ради у земельних правовідносинах. Натомість, з об`єктивних причин, а саме - у зв`язку з невизначенням ОСОБА_1 земельної ділянки, яку останній хоче отримати у власність, жодного проекту рішення щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою на розгляд пленарного засідання сесії не виносилося, з огляду на що Одеська міська рада була позбавлена об`єктивної можливості прийняття рішення з даного питання. Наведене свідчить про відсутність протиправної бездіяльності Одеської міської ради та, відповідно, підстав для зобов`язання міської ради розглянути клопотання позивача. Крім того, під час дії воєнного стану законодавством заборонено міським радам приймати рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо безоплатної приватизації земельних ділянок. Також ОСОБА_1 не наводиться жодного обґрунтованого доводу з приводу заявленої ним позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, не зазначається, в чому саме вона полягає, яким чином вирахуваний розмір такої моральної шкоди та, відповідно, якими доказами це підтверджується. При цьому, враховуючи те, що вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою, у випадку відмови судом у задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди теж має бути відмовлено.

Ухвалою суду від 30 травня 2022 року спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 21 липня 2022 року відмовлено у задоволені клопотання відповідача про заміну відповідача по справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

23 лютого 2021 року до Одеської міської ради надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому він просив керуючись ст. 81, 121 ЗК України надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0, 6 га (на північний захід від ділянки із кадастровим № :19:004:0028), із земель комунальної власності (а.с. 125).

19 березня 2021 року Департаментом комунальної власності Одеської міської ради листом № 01-26/192 надано відповідь та повідомлено, що згідно наданими графічними матеріалами неможливо визначити місце розташування земельної ділянки та для подальшого розгляду порушеного питання необхідно надати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розтушування земельної ділянки з вказаними межами запитуваної ділянки (а.с. 130).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 420/914/19, від 13.11.2019 року у справі №756/6448/16-а та від 21.11.2019 року у справі № 812/1268/17.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ч. 1, 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Таким чином, розгляд клопотання про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо її відведення повинно відбуватись на пленарному засіданні відповідної ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, передбачений законодавством.

Разом з тим, за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), Департаментом комунальної власності Одеської міської ради листом № 01-26/192 від 19 березня 2021 року повідомлено позивача що згідно наданими графічними матеріалами неможливо визначити місце розташування земельної ділянки та для подальшого розгляду порушеного питання необхідно надати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розтушування земельної ділянки з вказаними межами запитуваної ділянки (а.с. 130).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, та не спростовується відповідачем, що рішення Одеської міської ради за поданим ОСОБА_1 клопотанням від 23.02.2021 року про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею 0,6 га не приймалось.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що клопотання від 22.02.2021 року доручено розглянути Департаменту комунальної власності Одеської міської ради як уповноваженому органу з розгляду питань у сфері земельних відносин, оскільки чинним законодавством чітко визначено, що розгляд клопотання заінтересованої особи щодо земельних питань передбачає прийняття рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2018 року по справі №826/8844/16.

Також, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради обґрунтовано запропоновано позивачу надати графічні матеріали з належним позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, оскільки приписами ЗК України не передбачено право відповідного органу вимагати додаткові матеріали та документи для розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на приписи ЗУ «Про звернення громадян», оскільки з клопотання від 23.02.2021 року вбачається, що його подано відповідно до ст. ст. 81, 121 ЗК України.

Крім того, суд вважає неспроможним посилання представника відповідача на те, що під час дії воєнного стану законодавством заборонено міським радам приймати рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо безоплатної приватизації земельних ділянок, оскільки спірні правовідносини виникли до введення на території Україні воєнного стану.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем Одеською міською радою допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у неприйнятті у встановленому законодавством порядку рішення за клопотанням ОСОБА_1 від 23.02.2021 року про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею 0,6 га із земель комунальної власності.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, допустивши протиправну бездіяльність з не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2021 року Одеська міська рада не надала жодної юридичної оцінки обставинам, котрі мають принципове юридичне значення для вирішення порушеного громадянином питання, відповідно до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України, а саме: належності позначеної особою земельної ділянки до земель для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належності позначеної особою земельної ділянки до вільних земель державної або комунальної власності, відповідності закону розміру площі обраної земельної ділянки тощо.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

За таких обставин, враховуючи неприйняття відповідачем станом на теперішній час рішення відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України за результатом поданого ОСОБА_1 клопотання від 23.02.2021 року, з урахуванням встановлених судом обставин, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання Одеської міської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2021 року та вирішити питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею 0,6 га. із земель комунальної власності.

Крім того, позивач просить суд стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 250000 грн. у якості компенсації моральної шкоди.

Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, позивачем не зазначено жодних обґрунтованих обставин на підтвердження заподіяння відповідачем моральної шкоди та не доведено факту заподіяння йому моральних та фізичних страждань, а отже не підтверджено наявність причинного зв`язку між заявленою моральною шкодою з не розглядом клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 250000 грн. у якості компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею 0,6 га із земель комунальної власності; зобов`язання Одеської міської ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2021 року та вирішити питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею 0,6 га. із земель комунальної власності. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Одеської міської ради (, адреса місцезнаходження: 65004, м. Одеса, пл. Думська, 1) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею 0,6 га із земель комунальної власності.

Зобов`язати Одеську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.02.2021 року та вирішити питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею 0,6 га із земель комунальної власності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук