Справа № 380/19070/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/19070/21 пров. № А/857/8367/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі №380/19070/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови (головуючий суддя першої інстанції Клименко О.М., час ухвалення - у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту - 29.04.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700070/2 від 13.10.2021 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/00133.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700070/2 від 13 жовтня 2021 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/00133. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 4054,13 грн сплаченого судового збору відповідно до платіжних доручень № 37 від 20 жовтня 2021 року та № 43 від 15 листопада 2021 року.

У вказаному рішенні суд також відзначив, що витрати на професійну правничу допомогу будуть вирішені судом із урахуванням та в порядку, передбаченому ч. 7 ст.139, ст. 252 КАС України.

19 квітня 2022 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява від 14 квітня 2022 року про ухвалення додаткового судового рішення у справі.

У вказаній заяві позивач зазначає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу становить 7500,00 грн, що підтверджується такими доказами: договором доручення на правове обслуговування (представництво) від 15.10.2021, платіжним дорученням №34 від 15.10.2021, платіжним дорученням №50 від 29.01.2022 про оплату послуг з перекладу документів, детальним описом виконаних робіт від 11.04.2022. Позивач вказує, що згадані вище витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи, є співмірними зі складністю справи та наданою правовою допомогою, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг.

Просить суд заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю та стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України судові витрати на професійну правничу допомогу, що понесені позивачем у зв`язку з розглядом судової справи № 380/19070/21.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 р. заяву позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 14.04.2022 про ухвалення додаткового судового рішення у справі 380/19070/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 4500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що розмір суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає критеріям співмірності. Апелянт вказує на те, що позивачем не доведено, що розмір витрат є реальним, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання вказаних робіт.

Крім цього зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав відповідачу договору доручення на правове - обслуговування - (представництво) від 15.10.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Савкою P.І. платіжне доручення №34 від 15.10.2021 про оплату 6000 грн., платіжне доручення №50 від 29.01.2022 про оплату 1500 грн. з перекладу документів, чим позбавив можливості Львівську митницю ознайомитись із вищевказаними документами в порушення п.9 ст.79 КАС України.

З урахуванням наведеного просить додаткове рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу повністю.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на правничу допомогу не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, частина шоста статті 134 КАС України визначає, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до частини сьомої цієї статті, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На виконання вимог вказаної норми представник позивача подав до суду: Ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір доручення на правове обслуговування (представництво) від 15.10.2021, укладений між позивачем та адвокатом Савкою Р.І., платіжне доручення №34 від 15.10.2021 про оплату 6000,00 грн, платіжне доручення №50 від 29.01.2022 про оплату 1500,00 грн послуг з перекладу документів, детальний опис виконаних робіт від 11.04.2022. Вартість виконаної роботи складає усього 7500,00 грн.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 7500,00 грн. є неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки такі адвокатські послуги як: підготовка позовної заяви до її розгляду в суді та збір доказів; підготовка відповіді на відзив відповідача; складання інших процесуальних документів охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Крім цього, дана справа є справою незначної складності, Єдиний державний реєстр судових рішень містить оприлюднені численні судові рішення судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що наведені у позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного позову, а тому, на думку суду, підготовка позову, клопотань, заяв у цій справі, не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналізуючи вищевикладене, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до переконання про те, що висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 4500 грн. є вірним.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав відповідачу договору доручення на правове - обслуговування - (представництво) від 15.10.2021, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Савкою P.І. платіжне доручення №34 від 15.10.2021 про оплату 6000 грн., платіжне доручення №50 від 29.01.2022 про оплату 1500 грн. з перекладу документів, чим позбавив можливості Львівську митницю ознайомитись із вищевказаними документами в порушення п.9 ст.79 КАС України, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки відповідач не позбавлений можливості знайомитись з матеріалами справи, Заява про ухвалення додаткового судового рішення із додатками була надіслана Львівській митниці, про що свідчить фіскальний чек Укрпошти та крім цього, відповідачем було подано до суду першої інстанції Заперечення щодо понесених витрат на професійну правову допомогу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі №380/19070/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 22.07.2022