Справа № 120/412/22-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 липня 2022 р. Справа № 120/412/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до: Тульчинської міської ради про: визнання протиправними та скасування п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Тульчинської міської ради про визнання протиправними та скасування окремих пунктів рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивачі оскаржують п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 рішення Тульчинської міської ради від 19.10.2021 за №1175 в частині надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки, як таке, що, на їх думку, є протиправним.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі вказують, що спірним рішенням кожному окремо надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, орієнтовною площею 0,10 га. Натомість, положеннями ст. 121 Земельного кодексу України передбачено право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га.

Також в позовній заяві зазначено, що рішення не містить чіткого опису підстав та обґрунтування його прийняття, у той час як таким рішенням обмежується право позивачів на отримання земельної ділянки площею, яка передбачена приписами ЗК України, адже у майбутньому позивачі не зможуть реалізувати свої права на отримання земельної ділянки площею 1,9га.

З метою зобов`язання відповідача надати дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки площею 2,00 га, позивачі, через представника, звернулись до суду з даним позовом.

Ухвалою від 17.01.2022 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Установлено строк для подання заяв по суті.

16.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Зазначено, що п. б ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України передбачено право громадян України на безоплатну передачу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства розміром не більш 2,0 га. Відтак, на думку відповідача, вказана норма передбачає максимальний, а не обов`язковий розмір ділянки, який особа може безоплатно набути у власність для ведення ОСГ.

У своїх доводах відповідач покликається на позицію Вищого адміністративного суду України, яка висловлена в ухвалі від 27.05.2015 у справі №2а-2319/11/0307 де вказано, що виходячи з того, що зазначеними положеннями встановлено максимальний розмір земельної ділянки, що може безоплатно бути передана громадянину, колегія суддів дійшла висновку, що встановлення конкретного розміру земельної ділянки, що передається у власність, відноситься до дискреційних повноважень органу, уповноваженого на розпорядження землями в межах населеного пункту - органу місцевого самоврядування. При цьому, вирішуючи питання про передачу у власність громадянину земельної ділянки того чи іншого розміру, орган місцевого самоврядування має враховувати, що такий розмір має бути таким, що робить можливим вільне використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Також відповідач наводить у своїх запереченнях позицію Верховного Суду, яка сформована у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №379/656/16-а щодо предмету спору рішення Ради, яким позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою у розмірі меншому від встановлених ст. 121 ЗК України норм безоплатної передачі земельних ділянок.

Відповідач зазначає, що Верховний Суд у цій постанові не встановив порушень прав позивача, які пов`язані із наданням дозволу на розробку проекту землеустрою у розмірі меншому, ніж хотів позивач. За висновками колегії суддів, розмір земельної ділянки, що надається, може визначатись власником.

Враховуючи, що інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, встановив наступне.

Позивачі кожен окремо зверталися до Тульчинської міської ради із клопотаннями про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Рішеннями Тульчинської міської ради у наданні таких дозволів було відмовлено.

Рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Тульчинської міської ради по справах №120/3036/21-а, №120/3039/21-а, №120/3034/21-а, №120/3040/21-а відповідно, зокрема, зобов`язано Тульчинську міську раду повторно розглянути клопотання позивачів про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га, на території Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (за межами населеного пункту), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду про повторний розгляд клопотань, міська рада, керуючись ст.ст. 12, 121, 122, 123, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 22, 25, 56, Закону України "Про землеустрій" п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в частині, що стосується позивачів, п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 рішення від 19.10.2021 за №1175 вирішила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності на умовах власності кожному окремо орієнтовною площею 0,10га.

Позивачі не погоджуються із зменшеним розміром земельної ділянки, тому звернулись до суду з позовом у якому просять скасувати вищезазначені окремі положення рішення та зобов`язати міську раду надати їм дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки, орієнтовною площею по 2,00га.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, положеннями статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас нормами частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Висновок щодо застосування норм ст. 79-1 ЗК України неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постановах від 30.08.2018 справа № 802/928/17-а, від 03.10.2019 справа № 823/1172/17-а.

Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду про повторний розгляд клопотань, міська рада, керуючись ст.ст. 12, 121, 122, 123, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 22, 25, 56, Закону України "Про землеустрій" п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в частині, що стосується позивачів, п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 рішення від 19.10.2021 за №1175 вирішила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності на умовах власності кожному окремо орієнтовною площею 0,10га.

Позивачі заперечують відносно площі земельної ділянки дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу якої їм надано.

Оцінюючи доводи представника позивачів, стосовно того, що судовими рішеннями по справах №120/3036/21-а, №120/3039/21-а, №120/3034/21-а, №120/3040/21-а, які набули законної сили, відповідача повторно зобов`язано розглянути клопотання позивачів в контексті розміру земельних ділянок 2,00га, то суд вважає їх безпідставними з огляду на те, що предметом спору у вказаних судових справах був не розмір земельної ділянки, а рішення органу місцевого самоврядування щодо відмови у наданні позивачам дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою. До того ж суд у рішеннях не вирішував питання надання дозволу, а зобов`язав міську раду повторно розглянути клопотання позивачів, у яких висловлено прохання щодо бажаної земельної ділянки в порядку приватизації у розмірі 2,00га.

Суд не вдається до детального аналізу процедури подання позивачами клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, переліку документів, що до них долучено та процедури його розгляду, адже щодо вказаних обставин між сторонами спору не виникало. Радою розглянуто клопотання та надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, що вказує на відповідність клопотання вимогам Земельного кодексу України. Однак спірним є лише питання площі земельної ділянки, що вказана в окремих пунктах оскарженого рішення.

З приводу тверджень відповідача, який покликається на позицію Вищого адміністративного суду України, яка висловлена в ухвалі від 27.05.2015 у справі №2а-2319/11/0307, то суд вказує на їх помилковість з мотивів того, що в даному випадку у зазначеній вище справі спірним питанням було виділення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, і суд в ухвалі вказав що, орган місцевого самоврядування має враховувати, що такий розмір має бути таким, що робить можливим вільне використання земельної ділянки за цільовим призначенням, тобто достатнім для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. До того ж, у справі №2а-2319/11/0307 Вищий адміністративний суд зазначив, що у спірному рішенні зменшення розміру земельної ділянки, що передається у власність, обумовлена необхідністю її використання дитячим навчальним закладом села.

Натомість у цій справі питанням є надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності.

Щодо аргументів, що у майбутньому позивачі не зможуть реалізувати свої права на отримання земельної ділянки площею 1,9га., то суд вважає їх помилковими з огляду на те, що в спірному рішенні немає відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації в порядку приватизації на площу 1,9га.

До того ж, позивачі не позбавлені права на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 Земельного кодексу України в силу того, що ч. 7 ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено, що громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

У ст. 12 Земельного кодексу України передбачено повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, а саме: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень відповідача належить розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передача таких земельних ділянок у власність або користування у порядку, передбаченому ст. 118 Земельного кодексу України.

При цьому, будь-якого обмеження щодо мінімального розміру земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства при передачі у власність громадянам, чинним законодавством України не встановлено.

Стосовно доводів представника позивачів, що спірним рішенням обмежується право позивачів на отримання земельної ділянки площею, яка передбачена приписами ЗК України, суд оцінює критично та вказує на правову позицію Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №379/656/16-а.

У цій постанові Верховний Суд вказав, що органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей.

Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись власником. З огляду на це, Рада має право надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства будь-якого розміру, у межах до 2,0 га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать.

Відтак, суд погоджується з доводами відповідача, що розмір земельної ділянки, що надається може визначатись органом місцевого самоврядування, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2019 (справа № 379/656/16-а) щодо застосування ст. 121 ЗК України.

Аналіз висновку Верховного Суду вказує на те, що Рада вправі на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відносно якої нею приймається, із врахуванням максимальних норм встановлених ст. 121 ЗК України.

Ця правова позиція вважається усталеною, адже Суд касаційної інстанції посилається на неї як таку при відмові у відкритті касаційного провадження, зокрема в ухвалі від 03.03.2021 (справа № 340/1434/20).

Разом з тим, Верховний Суд зазначив, що орган місцевого самоврядування не може діяти свавільно та повинен чітко пояснити причини (підстави) прийняття свого рішення та обґрунтувати із урахуванням яких обставин ним у рішенні визначено площу земельної ділянки меншу від тієї про яку просили заявники.

Так, в преамбулі рішення Тульчинської міської ради від 19.10.2021 за №1175 зазначено, що на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду про повторний розгляд клопотань, міська рада, керуючись ст.ст. 12, 121, 122, 123, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 22, 25, 56, Закону України "Про землеустрій" п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в частині, що стосується позивачів, п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 вирішила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності на умовах власності кожному окремо орієнтовною площею 0,10га.

У п. 2 рішення Тульчинської міської ради від 19.10.2021 за №1175 міська рада вирішила зобов`язати громадян замовити технічну документацію та представити на затвердження сесії Тульчинської міської ради. Також покладено контроль на голову комісії за виконанням даного рішення.

Суд зазначає, що в оскаржуваних пунктах, як і в самому рішенні, не вказано причин (підстави) зміни норм площі земельних ділянок громадянам в сторону зменшення, а лише надано дозвіл на виготовлення документації на земельні ділянки, орієнтовною площею 0,10 га. кожному.

Відтак, оскільки орган місцевого самоврядування не окреслив необхідності зменшення розміру земельної ділянки, - це вказує на необґрунтованість спірного рішення.

Відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 2 КАС України, однією із вимог до рішення суб`єкта владних повноважень є його обґрунтованість, тобто урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень полягає в дослідженні усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, вона зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в рішенні.

Висновок узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Підсумовуючи суд зазначає, що "принципу належного урядування" як і вимоги закону про належне обґрунтування оскарженого рішення від 19.10.2021 за №1175 в окремих його частинах, а саме п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 , Рада не дотрималася.

Визначаючись щодо заявлених вимог позивачів в частині скасування окремих пунктів рішення, суд зазначає про відсутність підстав для їх скасування в цілому, адже рішення від 19.10.2021 за №1175 містить і приписи, які не суперечать матеріально - правовим інтересам позивачів та не порушує їх права. Зокрема, це стосується надання позивачам бажаного для них дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

Надання такого дозволу не порушує прав та інтересів позивачів, а тому скасування рішення у цій частині призведе до погіршення його правового становища порівняно із тим, що існувало до моменту звернення в суд із позовом.

До того ж, скасування спірних пунктів суперечитиме обов`язковості виконання судових рішень, адже вони прийняті на виконання рішення суду.

За наведеного вище, враховуючи, що Рада, визначивши площу земельної ділянки у розмірі 0,10 га, замість 2,0 га, чітко не навела розрахунку визначеної площі земельної ділянки, що вказує на недоліки цієї частини спірних пунктів, а тому суд визнає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню у частині визначення площі земельної ділянки відносно якої позивачам надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою.

У такому випадку позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача визначити площу земельної ділянки комунальної форми власності, яка розташована в Тульчинському районі за межами населеного пункту с. Суворівське на умовах власності, відносно яких п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 надано рішенням Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Тульчинської міської ради.

Відтак, частина вимог щодо зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу-об`єднання земельної ділянки задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір, суд також звертає увагу відповідача на наступне.

Так, рішенням Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 вирішено питання про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради дев`ятнадцятьом громадянам.

Рішення рада приймала на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду, зокрема і по справі №120/3040/21-а за позовом ОСОБА_4 до Тульчинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням суду від 16.06.2021 визнано протиправним та скасовано рішення 8 сесії 8 скликання Тульчинської міської ради №413 від 30 березня 2021 року "Про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки ОСОБА_4 ".

Зобов`язано Тульчинську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 20.01.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2,0 га на території Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (за межами населеного пункту) кадастровий номер :02:000:1125, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Вирішено питання судових витрат.

Однак, при досліджені окремих спірних положень рішення міської ради від 19.10.2021 №1175 судом установлено, що відповідно до п. 1.5 дозвіл надано ОСОБА_4 , натомість рішенням по справі №120/3040/21-а судом зобов`язано вчинити дії щодо клопотання ОСОБА_4 .

Зазначене вище вказує на необґрунтований та формальний підхід відповідача при повторному розгляді клопотання позивача ОСОБА_4 на виконання рішення суду по справі №120/3040/21-а при прийнятті оскаржуваного п. 1.5 рішення Тульчинської міської ради.

Відтак, з метою повного захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 5 КАС України, в силу якої суд може вийти за межі позовних вимог, вважає за необхідне зобов`язати відповідача вчинити дії щодо внесення змін до п. 1.5 в частині прізвища, ім`я та по батькові заявника, клопотання якого розглядалось, згідно із рішенням суду по справі №120/3040/21-а.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачами підлягають відшкодуванню в сумі 496, 20 грн. кожному, тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинської міської ради.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.1 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" у частині визначення площі земельної ділянки 0,10 га. відносно якої ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Тульчинську міську раду визначити площу земельної ділянки із земель комунальної власності, яка розташована в Тульчинському районі за межами населеного пункту с. Суворовське, на умовах власності, відносно якої пунктом 1.1 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням правових висновків суду зроблених у цьому рішенні.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.2 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" у частині визначення площі земельної ділянки 0,10 га. відносно якої ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Тульчинську міську раду визначити площу земельної ділянки із земель комунальної власності, яка розташована в Тульчинському районі за межами населеного пункту с. Суворовське, на умовах власності, відносно якої пунктом 1.2 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням правових висновків суду зроблених у цьому рішенні.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.3 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" у частині визначення площі земельної ділянки 0,10 га. відносно якої ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Тульчинську міську раду визначити площу земельної ділянки із земель комунальної власності, яка розташована в Тульчинському районі за межами населеного пункту с. Суворовське, на умовах власності, відносно якої пунктом 1.3 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням правових висновків суду зроблених у цьому рішенні.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.5 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" у частині визначення площі земельної ділянки 0,10 га. відносно якої надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства при повторному розгляді клопотання на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.06.2021 по справі №120/3040/21-а.

Зобов`язати Тульчинську міську раду визначити площу земельної ділянки із земель комунальної власності, яка розташована в Тульчинському районі за межами населеного пункту с. Суворовське, на умовах власності, відносно якої пунктом 1.5 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням правових висновків суду зроблених у цьому рішенні.

В іншій частині вимог - відмовити.

Вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати Тульчинську міську раду вчинити дії щодо внесення змін до п. 1.5 рішення 19 (позачергової) сесії 8 скликання Тульчинської міської ради від 19.10.2021 №1175 "Про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель комунальної власності Тульчинської міської ради" в частині прізвища, ім`я та по батькові заявника, клопотання якого розглядалось повторно на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.06.2021 по справі №120/3040/21-а.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинської міської ради сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 496, 20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.) .

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинської міської ради сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 496, 20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.) .

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинської міської ради сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 496, 20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.) .

Стягнути на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинської міської ради сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 496, 20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.) .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , іден. код НОМЕР_2 );

Позивач: ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , іден. код НОМЕР_4 );

Позивач: ОСОБА_3 ( НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , іден. код. НОМЕР_6 );

Позивач: ОСОБА_4 ( НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , іден. код. НОМЕР_7 );

Відповідач: Тульчинська міська рада (23600, Вінницька область, м. Тульчин, вул. М. Леонтовича, буд.1, ).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна