Справа № 380/21057/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року

справа №380/21057/21

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Іванес Х.О.,

за участі:

представника позивача Сеньківа А.І., згідно договору,

представника відповідача Риб`як В.О., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львова за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

на адресу Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Львівської митниці (далі відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці № 0000043/7.4-19 від 22.10.2021;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці № 0000044/7.4-19 від 22.10.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень є встановлення Львівською митницею порушення позивачем вимог ст. 16 Протоколу 1 Угоди, статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ст. 48, ст. 257 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 40499,59 гри., підп. «в» п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 8099,92 гри. Позивач не погоджується з встановленими порушеннями, зазначає, що в ході перевірки ввезення товару за спірними митними деклараціями ФОП ОСОБА_1 надала всі необхідні документи, а саме: декларації інвойс та декларації про походження, які були належним чином оформлені, прийняті митним органом для митного оформлення товарів та які дають право на преференційний режим ввезення товарів (оподаткування). Вказує, що в імпортера відсутній встановлений законом обов`язок перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі декларації інвойсу чи декларації про походження. Відповідальність за оформлення та видачу декларації інвойс та декларації про походження, правдивість інформації, що в них зазначена, законом покладена виключно на особу, яка їх видає, а саме: експортера. Декларація інвойс та декларація про походження є офіційними документами, відповідно до яких настають передбачені законом юридичні наслідки, а саме: право позивача на застосування спірної преференції. Оскільки подані позивачем до митного декларації інвойс та декларації про походження та зазначена в них інформація не визнані уповноваженими органами чи судом незаконними, недостовірними тощо, до них застосовується презумпція правомірності. При цьому норми законодавства пов`язують право позивача на застосування преференцій виключно з наявністю вказаних документів, які мають бути автентичними. Водночас законодавство не містить норми, яка б передбачала негативний правовий наслідок у вигляді втрати права на застосування преференції, якщо з плином часу експортер на вимогу митного органу своєї країни не надав певні документи. Листом уповноваженого органу Республіки Польща від 13.07.2021 підтверджується справжність (автентичність) документів, які підтверджують походження ввезеного позивачем товару, а саме: декларації інвойс від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 ЕX/124/2018/К, декларації про походження від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К, від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К. Тобто вказаною відповіддю підтверджується справжність та дійсність документів, які засвідчують походження товару ввезеного позивачем за вказаними митними деклараціями. Існування цих документів має правовим наслідком право позивача на застосування спірної преференції. Водночас, зазначення у листі того, що експортер не надав митному органу своєї країни відповідні документи, що підтверджують статус походження товарів, не має правовим наслідком припинення, скасування чи відсутність у позивача права на преференційний режим оподаткування такого товару, бо такого негативного для позивача правового наслідку бездіяльності експортера чинне законодавство не передбачає. Позивач придбав та ввіз на митну територію України товар Європейського преференційного походження, про що був запевнений продавцем. В силу ст. 43 Митного кодексу України преференційне походження підтверджене належними чином. Отже. донарахування позивачу ввізного мита, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій через те. що експортер - резидент Республіки Польща допустив бездіяльність, проігнорувавши вимогу митного органу своєї країни, є протиправним. Додатково позивач покликається на протиправність проведення щодо нього відповідачем документальної виїзної перевірки, за результатами якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. Так в акті перевірки, як на підставу її проведення, відповідач покликається на п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України. Однак, відповідно до норми, що міститься в цьому пункті документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них мітяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювались за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності резидентів. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 29.11.2021 відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем 22.12.2021 подано відзив на позовну заяву (вх. № 97482), у якому відповідач проти позовних вимог заперечує повністю. Вказує, що документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів проводяться відповідно до ст. 345 Митного кодексу України. Відповідно до ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України платниками податків. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Посадовими особами митних органів під час проведення перевірок відповідно до ст. 352 Митного кодексу України можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, та податкова інформація. Повідомляє, що згідно із ст. 336, ст. 345, п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, відповідно до наказу Львівської митниці від 15.09.2021 № 216 проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ФОП ОСОБА_1 законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 21.08.2018 № UA209180/2018/050575, від 17.09.2018 №UA209180/2018/057323, від 25.03.2019 №UA209180/2019/018532, від 05.04.2019 №UA209180/2019/021413. При проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час митного оформлення товарів за митними деклараціями, які вказано в п.3.1 акта перевірки встановлено, що товари декларувалися платником податків із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм ст. 16 Протоколу 1 «Щодо визнання концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до економічної частини Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII та в рамках дії норм ст. 15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження. Підстава - надані при митному оформленні декларації інвойс від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 № ЕХ/124/2018/К та декларації про походження, складені на інвойсах експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро від 22.03.2019 №ЕХ/66/2019/К, від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К, котрі зазначені у графі 44 митних декларацій. Країна походження товару у графі 34 митних декларацій була заявлена декларантом на підставі відомостей, наявних у даних деклараціях інвойс та деклараціях про походження, складених на інвойсах експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро. Відповідно до Протоколу 1 у розділі V ст. 16 визначено, що товари, які походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікат з перевезення товару EUR. 1; декларація інвойс, надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Відповідно до Доповнення 1 до Регіональної конвенції у розділі V ст. 15 визначено, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: сертифікат з перевезення товару EUR. 1; сертифікат з перевезення товару EUR-MED; у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься "декларацією походження" або "декларацією походження EUR-MED"), надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Відповідно до ст. 22 Протоколу 1 до Угоди декларація інвойс може бути складена: затвердженим експортером у розумінні ст. 23 цього Протоколу; експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Відповідно до ст. 21 Доповнення 1 до Регіональної конвенції декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15(1)(с), може бути складена уповноваженим експортером відповідно до положень ст. 23 або (b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який, складає декларацію інвойс, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту (митних органів Договірної сторони-експортера) надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також до виконання інших умов цього Протоколу та Конвенції. Керуючись ст. 33 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VIII та ст. 32 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польща декларації інвойс від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 № ЕХ/124/2018/К та декларації про походження, складені на інвойсах експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро, від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К та від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К. В подальшому Державна митна служба України листом від 27.07.2021 № 15/15- 03/7.4/3064 інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польща листом від 13.07.2021 №1401- ІОС.4331.54.2020, в якому сказано, що вищевказані декларації інвойс є автентичними, але оскільки експортер на вимогу митних органів не надав відповідних документів, що підтверджують преференційне походження товарів, тому товари, зазначені у вищевказаних деклараціях інвойс, не мають права на преференційний режим оподаткування. Враховуючи, що для вищезазначеного товару преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження у деклараціях інвойс та деклараціях про походження, складених на інвойсах, які стосуються партій товару до 6000 євро, виявилась непідтвердженою, тому звільнення від сплати ввізного мита на підставі Угоди застосовано невірно. В зв`язку з чим відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 07.06.2022 закінчено підготовче провадження та призначено праву до судового розгляду.

16.06.2022 за вх. №41615 представником позивача подано додаткові пояснення у справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Львівською митницею в період з 21.09.2021 по 23.09.2021 проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 21.08.2018 № UA209180/2018/050575, від 17.09.2018 № UA209180/2018/057323, від 25.03.2019 № UА209180/2019/018532, від 05.04.2019 № UА209180/2019/021413.

За наслідками проведеної перевірки та на підставі складеного акта перевірки №18/7.4-19/ НОМЕР_1 від 29.09.2021, відповідачем 22.10.2021 прийнято:

- податкове повідомлення рішення № 0000044/7.4-19 про збільшення позивачеві грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання, в сумі 10124,90 грн., в тому числі: 8099,92 грн. - основний платіж, 2024,98 грн. - штрафна (фінансова) санкція);

- податкове повідомлення рішення № 0000043/7.4-19 про збільшення позивачеві грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, в сумі 50624,49 грн., в тому числі: 40499,59 грн. - основний платіж, 10124,90 грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Вказані податкові повідомлення-рішення прийняті згідно з викладеними у акті перевірки висновками про порушення позивачем:

- ст. 16 Протоколу І Угоди, ст. 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, ст. 48, ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України (далі МК України), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 40499,59 грн.;

- підп. в) п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 8099,92 грн.

Таких висновків при проведенні перевірки відповідач дійшов з огляду на непідтвердження преференційного походження ввезених позивачем товарів.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС - України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до положення ст. 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них одних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митною зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПК України.

Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Частинами 1, 2 ст. 351 МК України передбачено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності резидентів України.

Відповідно до ст. 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення та податкова інформація.

Судом встановлено, що позивачем ввезено ряд товарів на територію України з території Республіки Польща (відправник товарів «Przedsiebiorstwo Wielobranzowe «Waldi» Harbuz Waldemar» (ul. Dominikanska,13b, 02-738 Warszawa, Polska):

- за митною декларацією від 21.08.2018 № UA209180/2018/050575:

кава розчинна (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто - 552 кг, фактурна вартість товару - 5989.20 євро.

- за митною декларацією від 17.09.2018 № UA209180/2018/057323:

кава, смажена з кофеїном, мелена, середнього обстеження (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто - 348 кг, фактурна вартість товару 1447,68 євро;

какао розчинне (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто - 120 кг. фактична вартість товару 196,80 євро;

чай чорний, з смаком бергамота (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага - 86 кг, фактурна вартість товару - 352,80 євро;

печиво сухе (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто - 93 кг, фактурна вартість товару 223,20 євро;

капучіно розчинне (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто - 109 кг, фактурна вартість товару 310,80 євро;

шоколадна крем паста (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто - 96 кг, фактурна вартість товару 158,40 євро.

- за митною декларацією від 25.03.2019 № UA209180/2019/018532:

кава розчинна з кофеїном (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто 77 кг, фактурна вартість товару 814,08 євро;

капучіно розчинне (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто - 408 кг., фактурна вартість товару 1160,32 євро;

пасти, що містять какао (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто 499 кг, фактурна вартість товару 773,76 євро;

кава смажена з кофеїном (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто 648 кг, фактурна вартість товару - 1684.80 євро.

- за митною декларацією від 05.04.2019 № UA209180/2019/021413:

какао розчинне (код товару згідно УКТ ЗЕД ), вага нетто - 2304 кг, фактурна вартість товару 3686,40 євро.

За вказаними митними деклараціями товари декларувалися як такі, що мають походження «EU» (Європейський союз), із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм ст. 15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, інформація про які наведена в додатку 1, який є невід`ємною частиною акта перевірки.

Відповідно до п. 2 ст. 39 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів" і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VIII після приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження (далі Конвенція пан-євро-мед) Підкомітет з питань митного співробітництва може також вирішити замінити правила визначення походження, наведені в цьому Протоколі, тими, що містяться в додатку до Конвенції.

Законом України від 08.11.2017 № 2187-VIII «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження» Україна приєдналася до Регіональної конвенції, яка набрала чинності з 01.02.2018.

21.11.2018 Підкомітетом України - ЄЄ з питань митного співробітництва прийнято Рішення № 1/2018 (далі - Рішення) про заміну Протоколу 1 (чинне з 01.01.2019).

Відповідно до ст. 1 Рішення Протокол 1 замінюється текстом, викладеним у додатку до цього Рішення, зокрема з урахуванням статті 1 цього додатку у торгівлі з ЄЄ застосовуються правила походження Регіональної конвенції, викладені у Доповненні 1.

Відповідачем при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час митного оформлення товарів за митними деклараціями, які вказано в п. 3.1 акта перевірки встановлено, що дані товари декларувалися платником податків із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм ст. 15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження.

Підстава - надані при митному оформленні до митної декларації документи, які підтверджують походження товару, а саме декларації інвойс від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 ЕХ/124/2018/К, декларації про походження складені на інвойсах експортером, як фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро, від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К, від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К.

Відповідно до ст. 21 Доповнення 1 до Конвенції пан-євро-мед декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15(!)(с), може бути складена:

(a)уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або

(b)експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Експортер, який, складає декларацію інвойс, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту (митних органів Договірної сторони-експортера ) надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також до виконання інших умов цього Протоколу та Конвенції.

Перевірка підтверджень походження здійснюється митними органами експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Судом встановлено, що керуючись ст. 32 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Конвенції пан-євро-мед, Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польща декларації інвойс від 20.08.2018 № ЕХ/119/2018/К, від 13.09.2018 ЕХ/124/2018/К, декларації про походження складені на інвойсах експортером, як фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро, від 22.03.2019 № ЕХ/66/2019/К, від 02.04.2019 № ЕХ/76/2019/К.

В подальшому, Державна митна служба України інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польща листом від 13.07.2021 № 1401-ІОС.4331.54.2020, в якому сказано, що вищевказані декларації інвойс (документи про походження) є автентичними. Однак, оскільки експортер на вимогу митних органів не надав відповідних документів, що свідчили б про статус походження, неможливо підтвердити походження товарів.

Слід зазначити, що в матеріалах справи наявні також копії свідоцтв про походження товару, виданих Люблінським митно-податковим управлінням у м. Біла Подляска, 21, 18.11.2021 на рахунок-фактуру ЕХ/76/2019/К, ЕХ/66/2019/К, ЕХ/119/2018/К та ЕХ/124/2018/К, що видані за фактом відвантаження товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п. 190.1 ст. 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відтак, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Ввізне мито, відповідно до положень ст. 272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Стаття 276 МК України визначає платників мита, з-поміж яких: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Отже платники податків, визначені ст. 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до ч. 1 ст. 277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.

Частиною 1 ст. 280 МК України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 цієї статті ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

За змістом ч. 5 ст. 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Країною походження товару за змістом ч. 2 ст. 36 МК України вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 МК України положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

З 1.01.2016 набула чинності Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, розділ IV якої «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» встановлює порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 29 розділу IV Угоди, кожна Сторона, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до ст. 2 розділу II «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу 1 до Угоди з метою впровадження цієї Угоди такі товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в Європейському Союзі відповідно до статті 6 цього Протоколу.

З цією нормою Угоди узгоджується національне регулювання концепції "походження товарів". Так, відповідно до ст. 36 МК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно із ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Наявність у платника податків права на розмитнення товару, що імпортується за преференційною ставкою ввізного мита є підтвердження походження цих товарів (походять з Європейського Союзу, походять з України).

У даній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку із наявністю відповіді компетентного органу Республіки Польща, що документи про походження є автентичними, однак, оскільки експортер на вимогу митних органів не надав відповідних документів, що свідчили б про статус походження, неможливо підтвердити походження товарів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Враховуючи наведене, а також наявні в матеріалах справи свідоцтва про походження товару, видані Люблінським митно-податковим управлінням у м. Біла Подляска (Республіка Польща), 21, 18.11.2021 на рахунок-фактуру ЕХ/76/2019/К, ЕХ/66/2019/К, ЕХ/119/2018/К та ЕХ/124/2018/К, автентичність яких підтверджена уповноваженим органом Республіки Польща, суд дійшов висновку, що товар, ввезений позивачем на митну територію України, має підтвердження достовірності заявленого походження, а тому були наявні підстави для застосування щодо нього тарифних преференцій.

На переконання суду, відповідальність за оформлення та видачу декларації інвойс та декларації про походження, правдивість інформації, що в них зазначена, законом покладена виключно на особу, яка їх видає, а саме експортера. В то й же ж час, в разі невиконання ним своїх обов`язків не може мати наслідком позбавлення позивача преференційного розмитнення товарів.

Суд також вказує, що погоджується з твердженням позивача про неправомірність проведення митним органом перевірки.

Так, як вже було вказано вище, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України підставою для проведення документальної невиїзної перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

В той же ж час, як випливає з матеріалів справи, якраз автентичність поданих митному органу ФОПК ОСОБА_1 документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, і була підтверджена компетентним органом Республіки Польща в листі від 13.07.2021 № 1401-ІОС.4331.54.2020.

Відтак, у Львівської митниці не було законних підстав для проведення перевірки.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та норм діючого законодавства суд дійшов висновку, що відповідні положення відповідачем не були дотримані, що зумовило звернення ФОПК ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав.

Відтак, позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати позивача у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 22.10.2021 № 0000043/7.4/-19.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 22.10.2021 № 0000044/7.4/-19.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (, 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень рівно судових витрат у вигляді сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21.07.2022.

Суддя Потабенко В.А.