Справа № 640/11946/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Васильченко І.П., Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Губської Л.В.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 на проголошене об 11 годині 15 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року, повний текст якого складено 06 грудня 2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, треті особи - Київська міська рада, Київська обласна рада, про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 (далі - Позивачі) звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - Відповідач-1, КМ України), Міністерства оборони України (далі - Відповідач-2, Міноборони України), Міністерства охорони здоров`я України (далі - Відповідач-3, МОЗ України), Міністерства соціальної політики України (далі - Відповідач-4, Мінсоцполітики України), Міністерства фінансів України (далі - Відповідач-5, Мінфін України), Державної казначейської служби України (далі - Відповідач-6, ДКС України), Пенсійного фонду України (далі - Відповідач-7, ПФ України), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач-8, ГУ ПФ в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - Відповідач-9, ГУ ПФ в Київській області), треті особи - Київська міська рада (далі - Третя особа-1, Київська міськрада), Київська обласна рада (далі - Третя особа-2, Київська облрада), в якому, з урахування нової редакції позову, просили:

- визнати Державою Україна, незаконним та протиправним використання громадян України - Позивачів, колишніх військовослужбовців 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, при виконанні ними спеціального Урядового завдання по локалізації та ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з цілодобовим перебуванням їх в особливо небезпечній зоні підвищеного радіаційного опромінення за відсутністю належних засобів індивідуального захисту та відповідних приладів радіаційного контролю з об`явленням «військового стану» та загрозою при цьому їх життю та здоров`ю;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, як суб`єкта владних повноважень, при виконанні ними своїх прямих функційних обов`язків, відносно громадянин України - Позивачів по даній справі, колишніх військовослужбовців 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, при захисті їх конституційних прав та законних інтересів щодо забезпечення пільг і компенсацій, як особам, які мають статус постраждалих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та статус інвалідів війни та утаювання інформації про це;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України доручити Міністерству фінансів України разом з відповідними міністерствами забезпечити фінансування програм, а саме:

а) МОЗ України разом з АМН України здійснити перерахунок дози опромінення громадянам України - Позивачам по даній справі, колишнім військовослужбовцям 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, та встановити відповідний і вірний медичний діагноз;

б) Міноборони України видати відповідну довідку з фіксуванням фактично виконаних робіт при ліквідації аварії на ЧАЕС, часу та місця їх виконання, часу перебування в зоні небезпеки під впливом радіоактивного опромінення з об`явленням військового положення та отримавшим колективне переопромінення громадянам України - Позивачам по даній справі, колишнім військовослужбовцям 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, та виконати протокольне рішення Міжвідомчої Урядової комісії від 05.11.2004, а саме видати на руки акти за формою Н-1;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України разом з Міністерством фінансів України, Державним казначейством України та Пенсійним фондом України:

а) провести індексацію пенсійного забезпечення та соціальних виплат відповідно до Законів «Про Державний бюджет України» з 2003 року по 2019 рік, нарахувати та виплатити громадянам України - Позивачам по даній справі, суму заборгованості недоотриманої пенсії та соціальних виплат у розмірі 178 615,89 грн кожному;

б) провести нарахування та виплату недоотриманої пенсії за період з 2015 року по час винесення судового рішення громадянам України - Позивачам по даній справі, у розмірі 965404,80 грн кожному;

в) виплатити громадянам України - Позивачам по даній справі, суму у розмірі 1000000,00 грн. у вигляді моральної шкоди;

г) виплатити громадянам України - Позивачам по даній справі, суму судових витрат (юридичні послуги, експертизи, документація та ін.) у розмірі 1400000,00 грн.: разом стягнути суму у розмірі 93465158,64 грн.;

- зобов`язати КМ України разом з Мінфіном України, ПФ України, Мінсоцполітики України перерахувати та призначити громадянам України - Позивачам по даній справі, колишнім військовослужбовцям 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, пенсійне забезпечення, як за особливі заслуги перед Україною та виконання ними важливого і відповідального Урядового завдання при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, з врахуванням фактичних даних праці та періоду перебування ними в зоні небезпеки, встановлення єдиної тарифної ставки, як для осіб які працювали з ядерними відходами та отравляючими речовинами та з зарахуванням всіх належних Урядових постанов та розпоряджень, які регламентували форму і порядок оплати праці громадян, які приймали участь в заходах з локалізації та ліквідації аварії на ЧАЕС.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, вимога про незаконність і протиправність дій щодо використання Позивачів при виконанні ними Урядового завдання спрямована до неперсоналізованого кола відповідачів, а Міноборони України не є правонаступником Міноборони СРСР, по-друге, до повноважень Міноборони України не належить видача актів за формою Н-1, по-третє, Позивачі мають право на отримання пенсій і доплат у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак жодним чином не зазначають, у чому саме полягає бездіяльність КМ України щодо них, як і не підтверджують, що вони зверталися до Уряду України щодо спірного питання, по-четверте, питання індексації пенсій охоплюється повноваженням ГУ ПФ в м. Києві та ГУ ПФ в Київській області, а не КМ України, Мінфіну України, ДКС України та ПФ України; при цьому доказів звернення із заявами про проведення індексації пенсій до уповноважених на це органів матеріали справи не містять, по-п`яте, передумови для здійснення перерахунку доз опромінення відсутні, позаяк причинний зв`язок хвороби із дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників встановлено щодо Позивачів відповідними медико-соціальними експертними комісіями, по-шосте, за відсутності доказів порушених прав Позивачів відсутні підстав для стягнення на їх користь моральної шкоди.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати його та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначають, що, по-перше, судом не було розглянуто та надано оцінку ряду питань, що визначені спірними у позовній заяві, оскільки суд обмежився лише цитуванням змісту відзивів на позов, по-друге, судом розглянуто справу за відсутності учасників справи, щодо яких не було відомостей про їх належне повідомлення, по-третє, судом не враховано, що відповідачем визначено Державу Україну, а відтак відсутня необхідність розмежовувати порушені права внаслідок дій різних органів влади, по-четверте, розгляд заявлених позовних вимог окремо неможливий з огляду на їх нерозривність, по-п`яте, питання причинного зв`язку захворювань із дією опромінення взагалі не було спірним, по-шосте, у матеріалах справи №640/15833/20 та №640/20645/20, які об`єднані у справу №640/11946/20, наявні докази звернення Позивачів до КМ України, що судом враховано не було.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

На адресу суду апеляційної інстанції від Мінфіну України, Міноборони України, КМ України надійшли відзиви на апеляційну скаргу, однак останні всупереч вимог ч. 5 ст. 304 КАС України не направлені іншим учасникам справи, а відтак не можуть враховуватися судом.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2022 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.07.2022.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, в апеляційній скарзі Апелянтами зазначено про розгляд справи за їх відсутності, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що Позивачі є учасниками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та є інвалідами-війни, мають посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення інвалідів війни.

28 квітня 1986 року Генеральним штабом Збройних сил СРСР було видано розпорядження №4/190 Київському МВК та Київському ОВК на відмобілізуванння ресурсів та формування 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту.

Командувачем Червонопрапорного Київського Військового Округу було видано наказ на негайну мобілізацію та формування 731 ОБСЗ в/ч п/п НОМЕР_1.

29 квітня 1986 року особовий склад батальйону під командуванням п/полковника ОСОБА_58 та начальника штаба к-на ОСОБА_59 приступив до виконання особливо важливого і відповідального Урядового завдання по локалізації та ліквідації самої аварії на Чорнобильській АЕС. Дислокація в/ч п/п НОМЕР_1 була проведена в с. Лельов, тобто безпосередньо в зоні високого радіоактивного опромінення, батальйону оголошено військове положення та віддано у розпорядження та підпорядковування безпосередньо Голові урядовій комісії.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 295-р від 01.06.2002 та № 43-р від 29.01.2003 була створена Міжвідомча Урядова комісія з розгляду та вирішення питань соціального захисту військовослужбовців 731 ОБСЗ (в/ч п/п НОМЕР_1).

За твердженнями Позивачів, в результаті опрацювання цією комісією матеріалів щодо статусу, умов праці, термінів перебування батальйону в зоні підвищеного опромінення, питання, частково, було зрушено з місця, - їм було видано довідки Державного галузевого архіву МО України, перераховано або підвищено пенсійне забезпечення, Директивою Генерального штабу збройних сил України від 08.01.2003 № ДГШ-І легалізовано та внесено військову частини п/п НОМЕР_1 в перелік військових частин, які приймали участь в заходах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом першої інстанції із змісту пояснень Позивачів встановлено, що останні вказують на те, що питання військового положення, колективного переопромінення, форми оплати праці, встановлення єдиної тарифної ставки, як працівникам, які працювали з ядерними відходами та шкідливими речовинами, відповідно до Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс та Кодексу Законів про працю УРСР, залишилися невирішені, що суттєво впливає на суму пенсійного забезпечення, соціального статусу та на встановлення соціальної і історичної справедливості.

Відповідно до протокольного рішення робочої зустрічі у Кабінеті Міністрів України, представників Уряду з представниками батальйону від 05.11.2004 було вирішено: «МОЗ та АМН з урахуванням довідок Центрального архіву Міноборони, визначити індивідуальну дозу опромінення кожного учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, (колишніх бійців 731 батальйону). Міноборони: розглянути питання про видачу актів форми Н-1 після встановлення індивідуальної дози опромінення зазначених громадян, надати офіційне роз`яснення громадській організації «Набат» щодо виконання колишніми бійцями 731 батальйону «особливо важливого Урядового завдання» та оголошення в/ч НОМЕР_1 «військового стану».

Позивачі переконані, що всі ці протокольні рішення комісії, а ні попередніми урядами, а ні сучасним Урядом так і не виконані.

За твердженнями Позивачів, відповідачами не здійснено: визначення доз опромінення, які були отримані Позивачами при виконанні робіт, та перелік видів, час перебування в зоні підвищеної активності радіації; не надано достовірної інформації про формування та розформування батальйону, введення військового стану для особливого складу військової частини п/п НОМЕР_1 і використання осіб даного підрозділу не за призначенням, фактично під час надзвичайного стану; не визначено діагнозу променевої хвороби, як наслідок перебування та виконання робіт у зоні підвищеної радіації постійно, цілодобово; не надано архівних довідок про перебування в зоні відчуження і факту виконання робіт відповідно до зон небезпеки; не забезпечено житлом, осіб, які потребують поліпшення житлових умов або окремої житлової площі та які перебувають на квартобліку відповідно до норм Закону; не встановлено єдиної тарифної ставки оплати праці при виконанні робіт на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС працівникам які виконували роботи з випромінюючими речовинами, ядерними відходами та отруйними речовинами; неоднозначно та неоднаково нараховано пенсії при виконанні однакових видів робіт в зоні відчуження відповідно до встановлених груп інвалідності; не встановлено обмеження щодо розмірів самого пенсійного забезпечення та ряду інших соціальних обмежень, а тому для належного захисту своїх прав звернулись до суду з цим позовом.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України від 17.04.2019 №337, а також ряду інших підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність доказів відповідних звернень Позивачів до ряду відповідачів, а також заявлення позовних вимог до неналежних відповідачів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Щодо позовних вимог про визнання Державою Україна, незаконним та протиправним використання громадян України - Позивачів, колишніх військовослужбовців 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, при виконанні ними спеціального Урядового завдання по локалізації та ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з цілодобовим перебуванням їх в особливо небезпечній зоні підвищеного радіаційного опромінення за відсутністю належних засобів індивідуального захисту та відповідних приладів радіаційного контролю з об`явленням «військового стану» та загрозою при цьому їх життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, військова частина НОМЕР_2 (польова пошта 50397), яка дислокувалася у м. Оранне Іванківського району Київської області, була сформована відповідно до директиви Генерального штабу Збройних Сил СРСР від 28.04.2986 №4/190 та станом на 20.11.1990 розформована згідно директиви Генерального штабу Збройних Сил СРСР від 06.10.1990 №314/9/01384 (т. 46 а.с. 48). Будь-які документи щодо в/ч НОМЕР_2 (п/п НОМЕР_1) відсутні у розпорядженні Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України, про що Позивачів повідомлено листом від 09.09.2013 №322/1/52/2(т. 46 а.с. 48). Відсутні такі документи й у Галузевому архіві Міноборони України (т. 46 а.с. 49).

За інформацією Міністерства оборони російської федерації (лист від 13.03.2002 №315/4/1357 (т. 46 а.с. 54), 731 окремий батальйон спеціального захисту сформований 01.06.1986 на підставі директиви Генерального штабу Збройних Сил СРСР від 17.05.1986 №315/6/46Ш, умовна назва - військова частина - польова пошта НОМЕР_1.

Відомості щодо копій директив Генерального штабу Збройних Сил СРСР, наказів командира військової частини 06407, копій документів, що містять інформацію щодо формування військовий частин у період з 28.04.1986 по 06.07.1986, що виконували особливо важливі завдання з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, надані ФДКУ «Центральний архів міністерства оборони російської федерації» на запит ОСОБА_39 не були з посиланням на необхідність захисту персональних даних (т. 46 а.с. 55). І хоча у листі від 18.09.2013 №общ/18024 підприємство вказало на можливість надання таких даних на запит державних чи судових органів, судова колегія зауважує, що з об`єктивних причин, що склалися, починаючи з 24.02.2022, витребувати такі відомості неможливо.

У свою чергу, аналіз змісту наведеної вище інформації свідчить, що залучення Позивачів у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 до виконання особливо важливих завдань з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС здійснювалося на виконання директиви Генерального штабу Збройних Сил СРСР, а не Міністерства оборони України. Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції з посиланням на постанову Верховної Ради України від 24.08.1991 №1431-ХІІ «Про військові формування на Україні», якою утворено Міністерство оборони України, Міноборони України не є правонаступником Міноборони СРСР, що унеможливлює визнання протиправними дій Держави України в особі, зокрема, Міноборони України, щодо залучення Позивачів Генеральним штабом Збройних Сил СРСР у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 до виконання особливо важливих завдань з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У розрізі наведеного неможливо погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що у межах спірних правовідносин відсутня необхідність Позивачам розмежовувати порушені права внаслідок дій різних органів влади, позаяк діяння, вчинені Генеральним штабом Збройних Сил СРСР, не можна безумовно ототожнювати з діяннями, вчинені Державою Україна щодо Позивачів.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, як суб`єкта владних повноважень, при виконанні ними своїх прямих функційних обов`язків, відносно громадянин України - Позивачів по даній справі, колишніх військовослужбовців 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, при захисті їх конституційних прав та законних інтересів щодо забезпечення пільг і компенсацій, як особам, які мають статус постраждалих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та статус інвалідів війни та утаювання інформації про це.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, який введено у дію 01.04.1991, визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» останній спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах, зокрема, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, спеціальним законом є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким визначені та закріплені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, і який з 06.06.1996 містить повне визнання державою відповідальності за шкоду здоров`ю, втрату працездатності, завдану особам постраждалим від Чорнобильської катастрофи та зобов`язання держави відшкодувати цю шкоду в повному обсязі.

Формою відшкодування ядерної шкоди, отриманої внаслідок Чорнобильської катастрофи, є призначення та виплата громадянам, віднесеним до категорії осіб, які постраждали внаслідок цієї катастрофи, і визнаним інвалідами, державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наведена позиція щодо застосування вказаних правових норм викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2019 у справі № 757/24468/16-ц.

Наголошуючи на тому, що КМ України не виконує вимоги ст. ст. 13, 20, 48, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також приписи Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Позивачі не враховують, що форми відшкодування ядерної шкоди, отримання внаслідок Чорнобильської катастрофи, закріплені у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на чому було наголошено вище. При цьому доказів, що будь-яка з передбачених згаданими Законами України виплат, пільг чи компенсацій не була виплачена (надана) Позивачам з підстав бездіяльності Кабінету Міністрів України, матеріали справи не містять.

Доводи Позивачів про те, що Урядом України постійно переглядаються норми соціальних пільг і компенсацій у бік зменшення, а також проводиться монетизація пільг, що негативно відображається на майновому стані останніх, є, на переконання судової колегії, помилковим.

Так, статтею 46 Основного Закону закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України тільки законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, у вказаному рішенні Конституційним Судом України також було зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

У рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 єдиним судовим органом конституційної юрисдикції було зазначено, що суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціальною захисту за рахунок коштів Державною бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у тому числі нормативно-правових, актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати тимчасові обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційними переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс («золоту середину») до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому ЄСПЛ зазначає, що зменшення розміру пенсії мабуть було зроблено державою через економічну політику і фінансові труднощі.

З урахуванням наведеного судова колегія відхиляє доводи Позивачів про те, що перегляд у бік зменшення окремих пільг і компенсацій Урядом України є протиправним. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що будь-яким з Позивачів чи ними усіма оскаржувалися нормативні акти Відповідача-1, що приймалися ним з питань соціального забезпечення.

Щодо вимог про зобов`язання Кабінету Міністрів України доручити Міністерству фінансів України разом з відповідними міністерствами забезпечити фінансування програм, а саме:

а) МОЗ України разом з АМН України здійснити перерахунок дози опромінення громадянам України - Позивачам по даній справі, колишнім військовослужбовцям 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, та встановити відповідний і вірний медичний діагноз;

б) Міноборони України видати відповідну довідку з фіксуванням фактично виконаних робіт при ліквідації аварії на ЧАЕС, часу та місця їх виконання, часу перебування в зоні небезпеки під впливом радіоактивного опромінення з об`явленням військового положення та отримавшим колективне переопромінення громадянам України - Позивачам по даній справі, колишнім військовослужбовцям 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, та виконати протокольне рішення Міжвідомчої Урядової комісії від 05.11.2004, а саме видати на руки акти за формою Н-1.

Матеріали справи свідчать, що 05.11.2004 на робочій зустрічі у Кабінеті Міністрів з представниками громадської організації «Набат» щодо розгляду їх вимог, які висловлені під час пікетування громадською організацією Будинку Уряду 30.10.2004 було прийнято оформлене протоколом рішення наступного змісту:

«МОЗ та АМН, з урахуванням довідок Центрального архіву Міноборони, визначити індивідуальну дозу опромінення кожного учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, (колишніх бійців 731 батальйону).

Міноборони:

розглянути питання про видачу актів форми Н-1 після встановлення індивідуальної дози опромінення зазначених громадян;

надати офіційне роз`яснення ГО «Набат» щодо виконання колишніми бійцями 731 батальйону «особливо важливого Урядового завдання» та оголошення в/ч НОМЕР_1 «військового стану».

Мінпраці, МНС, Мінфіну, Мінекономіки опрацювати питання щодо збільшення обсягів видатків для забезпечення житлом та путівками для санаторно-курортного лікування постраждалих громадян у проекті Державного бюджету на 2005 рік.

Пенсійному фонду спільно з Мінпраці провести зустріч з представниками ГО «Набат», на якій опрацювати питання щодо проведення перерахунку пенсій по інвалідності відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів від 22 вересня 2004 року №1240.» (т. 51 а.с. 176).

У липні 2019 року голова правління ГО «воїнів-ліквідаторів аварії на ЧАЕС « 731 окремого батальйону спеціального захисту (в/ч п.п. НОМЕР_1)» ОСОБА_60 звернувся до Прем`єр-міністра України із заявою від 04.07.2019 №269/07-41/К, в якій просив виконати протокольне рішення від 05.11.2004 в частині обов`язків, покладених на МОЗ України, АМН України та Міноборони України (т. 57 а.с. 11-112).

Крім того, у вересні 2019 року голова правління ГО «воїнів-ліквідаторів аварії на ЧАЕС « 731 окремого батальйону спеціального захисту (в/ч п.п. НОМЕР_1)» ОСОБА_60 звернувся до Прем`єр-міністра України із заявою від 08.09.2019 №279/09-51/КМ, в якій просив сприяти у вирішенні проблеми фінансування здійснення ретроспективного відновлення (реконструкції) доз опромінення, що були отримані Позивачами, шляхом внесення змін і доповнень до Державного бюджету України на 2019 рік (т. 57 а.с. 113-114).

Як свідчать матеріали справи, на час звернення до суду із цим позовом Позивачам не було забезпечено перерахунок доз опромінення на виконання протокольного рішення від 05.11.2004.

У розрізі наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 24 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

За правилами ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Тобто, бюджетний період правового регулювання Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» завершив свою дію 31.12.2019. Відтак, із закінченням 31.12.2019 року бюджетного періоду 2019 року правовідносини щодо цього бюджетного періоду є завершеними, що у розрізі цього спору унеможливлює визнання протиправною бездіяльності КМ України щодо невнесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», про що просив ОСОБА_60 у своїй заяві від 08.09.2019 №279/09-51/КМ.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення фінансування програм, та, відповідно, покладення обов`язку на Кабінет Міністрів України вчинити дії із забезпечення фінансування програм можливе лише у випадку, якщо така програма існує. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідна програма фінансування проекту здійснення ретроспективного відновлення (реконструкції) доз опромінення була розроблена (створена), як і ними не підтверджено, що у 2020 році (році звернення до суду та, відповідно, бюджетному 2020 році) Позивачі зверталися до Відповідача-1 із заявами щодо фінансування згаданого проекту.

Поряд з іншим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України.

На виконання статті 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пунктом 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи «Про удосконалення системи експертизи по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС» від 30.05.1997 № 166/129, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.1997 за №491/2295, затверджено Положення про систему експертизи по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Також, на виконання статті 12 Закону України, з метою встановлення причинного зв`язку захворювання, пов`язаного з Чорнобильською катастрофою, наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження нормативних актів щодо хвороб, при яких може бути встановлений причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС» від 17.05.1997 № 150 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14.06.2012 № 441), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.08.2012 за № 1460/21772, затверджено, зокрема, перелік хвороб, при яких може бути встановлений причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників у дорослого населення, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС; Інструкцію по застосуванню Переліку хвороб, при яких може бути встановлено причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників у дорослого населення, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, та Переліку хвороб і патологічних станів, ризик виникнення яких підвищується в результаті впливу на організм дитини іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Інструкція).

Згідно положень пункту 1.1 Інструкції перелік хвороб, при яких може бути встановлено причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників у дорослого населення, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затверджений наказом МОЗ України від 17.05.1997 № 150, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.09.1997 за № 448/2252 (у редакції наказу МОЗ України від 14.06.2012 № 441) (далі - Перелік хвороб), та Перелік хвороб і патологічних станів, ризик виникнення яких підвищується в результаті впливу на організм дитини іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затверджений наказом МОЗ України від 17.05.1997 № 150, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.09.1997 за № 448/2252 (у редакції наказу МОЗ України від 14.06.2012 № 441) (далі - Перелік хвороб і патологічних станів), застосовуються при встановленні причинного зв`язку хвороб з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників у населення, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (далі - причинний зв`язок хвороб), уповноваженими медичними комісіями при експертизі медичних справ та під час стаціонарного обстеження осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників у населення, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції до Переліку хвороб і Переліку хвороб і патологічних станів віднесено нозологічні форми захворювань, що безпосередньо пов`язані з дією іонізуючого випромінювання, а також ряд захворювань, у розвитку яких встановлено комплексний вплив іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників, пов`язаних з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. Визначення захворювань наведено відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10).

Згідно пунктів 2.1 - 2.4 Інструкції причинний зв`язок між захворюваннями, пов`язаними з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають відповідну ліцензію Міністерства охорони здоров`я України.

Питання про причинний зв`язок хвороб 1 групи Переліку хвороб вирішується Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ України по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті (далі - Центральна МЕК) за умови підтвердження діагнозу.

Питання про причинний зв`язок хвороб 2 та 3 груп Переліку хвороб вирішуються на підставі консультативного висновку або виписки із історії хвороби, які видають заклади охорони здоров`я (не нижче обласного рівня або спеціалізовані медичні установи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають відповідну ліцензію Міністерства охорони здоров`я України) при підтвердженні діагнозів клінічними, інструментальними та лабораторними (цитологічними, морфологічними, біохімічними) дослідженнями.

Питання про причинний зв`язок хвороб, які включено до 4 групи Переліку хвороб, вирішується Центральною МЕК та регіональними міжвідомчими експертними комісіями (далі - РМЕК) для всіх категорій постраждалих за наявності витягу з акту огляду медико-соціальної експертної комісії щодо стійкої втрати працездатності за Переліком хвороб.

Як вбачається з документів доданих до позовної заяви, Позивачам встановлено причинний зв`язок хвороби з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників у населення, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідками МСЕК. Ці довідки, що не спростовується матеріалами справи, Позивачами не оскаржувалися, а відтак посилання останніх на те, що ним встановлені невірні медичні діагнози, будь-якими належними і допустимими доками не підтверджується.

Також колегією суддів враховується, що у матеріалах справи наявні копії архівних довідок на адресу Громадської організації «НАБАТ» щодо Позивачів. Із змісту цих довідок вбачається, Громадській організації «НАБАТ» було надано інформацію про Позивачів, а саме: їх участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 29.04.1986 по 15.05.1986, переліку виконуваних ним робіт із зазначенням днів та кількості відпрацьованих годин, дози опромінення (гранична) та місце дислокації військової частини, у якій проходили службу Позивачі.

Відповідно до Протоколу засідання Міжвідомчої комісії з розгляду та вирішення питань соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 10.04.2003 № 2 (далі - Протокол № 2; т. 46 а.с. 7), МОЗ України було доручено створити робочу групу для вивчення та надання наукового обґрунтування правомірності встановлення згідно з наказом МО України від 17.05.1997 №150 п`ятирічного періоду між виконання робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у зоні відчуження та виникненням захворювання для встановлення причинного зв`язку захворювання внаслідок виконання цих робіт військовослужбовцями 731 ОБСЗ. За результатами приписано поінформувати Кабінет Міністрів до 15.05.2003.

У подальшому, як вже було зазначено вище, протокольним рішенням від 05.11.2004 було приписано МОЗ України та АМН України з урахування архівних довідок визначити індивідуальну дозу опромінення кожного учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (колишніх бійців 731 батальйону).

Судом першої інстанції було залишено поза увагою, що МОЗ України відповідні дії вчинені не були. Разом з тим, з урахуванням прохальної частини позовних вимог, судова колегія звертає увагу, що Позивачі не просять зобов`язати МОЗ України разом з АНМ України здійснити перерахунок дози опромінення, а просять зобов`язати КМ України доручити Мінфіну України разом з відповідними міністерствами забезпечити фінансування програм, зокрема, здійснення МОЗ України разом з АМН України перерахунку доз опромінення. Викладене, з урахуванням наведених вище мотивів, свідчить про необґрунтованість цієї частини позовних вимог до КМ України, Мінфіну України та МОЗ України. Водночас, Позивачі не позбавлені права звернутися до суду із вимогами щодо виконання/невиконання, зокрема, МОЗ України обов`язку із здійснення перерахунку доз опромінення.

Крім іншого, колегія суддів зауважує, що згідно Порядку віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 № 674 (із змінами), віднесення громадян до 1, 2, 3 категорій, встановлених статей 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається актом за формою Н-1 (уразі коли захворювання пов`язано з виробничою або професійною діяльністю) або за актом державної комісії про нещасний випадок (радіаційну аварію), якщо такий зв`язок встановлено медичним закладом. Особам видаються посвідчення на підставі висновку міжвідомчої експертної ради про причинний зв`язок інвалідності чи захворювання, а особам з інвалідністю - й на підставі відповідної довідки медико-соціальної експертної комісії.

Перевірка обґрунтованості прийняття рішення щодо видачі посвідчення здійснюється Насоцслужбою у порядку, визначеному Мінсоцполітики.

Рішення про відмову у видачі посвідчення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, Державною службою України з питань праці утворюється комісія із спеціального розслідування. Спеціальна комісія утворюється після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою із інших джерел. Спеціальна комісія складає акт за формою Н-1 у кількості, визначеній рішенням комісії. У разі настання групового нещасного випадку складаються акти за формою Н-1 на кожного потерпілого.

Отже, як правильно підкреслив суд першої інстанції, до повноважень Міністерства оборони України не належить видача актів за формою Н-1. Крім того, аналіз змісту протоколу від 05.11.2004 (т. 57 а.с. 176) свідчить, що у ньому не було покладено на Міноборони України обов`язок скласти акти форми Н-1, а приписано Міноборони України розглянути питання про видачу таких актів. До того ж, за приписом згаданого протокольного рішення, таке питання має бути розглянуто після встановлення індивідуальної дози опромінення, що вказує на передчасність відповідних вимог Позивачів до Відповідача-2.

Щодо вимог про зобов`язання Кабінету Міністрів України разом з Міністерством фінансів України, Державним казначейством України та Пенсійним фондом України:

а) провести індексацію пенсійного забезпечення та соціальних виплат відповідно до Законів «Про Державний бюджет України» з 2003 року по 2019 рік, нарахувати та виплатити громадянам України - Позивачам по даній справі, суму заборгованості недоотриманої пенсії та соціальних виплат у розмірі 178 615,89 грн кожному;

б) провести нарахування та виплату недоотриманої пенсії за період з 2015 року по час винесення судового рішення громадянам України - Позивачам по даній справі, у розмірі 965404,80 грн кожному;

в) виплатити громадянам України - Позивачам по даній справі, суму у розмірі 1000000,00 грн. у вигляді моральної шкоди;

г) виплатити громадянам України - Позивачам по даній справі, суму судових витрат (юридичні послуги, експертизи, документація та ін.) у розмірі 1400000,00 грн: разом стягнути суму у розмірі 93465158,64 грн;

- зобов`язати КМ України разом з Мінфіном України, ПФ України, Мінсоцполітики України перерахувати та призначити громадянам України - Позивачам по даній справі, колишнім військовослужбовцям 731 Окремого Батальйону Спеціального Захисту військової частини польова пошта НОМЕР_1, пенсійне забезпечення, як за особливі заслуги перед Україною та виконання ними важливого і відповідального Урядового завдання при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, з врахуванням фактичних даних праці та періоду перебування ними в зоні небезпеки, встановлення єдиної тарифної ставки, як для осіб які працювали з ядерними відходами та отравляючими речовинами та з зарахуванням всіх належних Урядових постанов та розпоряджень, які регламентували форму і порядок оплати праці громадян, які приймали участь в заходах з локалізації та ліквідації аварії на ЧАЕС.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 7 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пенсійний фонд України, відповідно до покладених на нього завдань, лише організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо перерахунку і виплати пенсій (п. п. 6 п. 4 Положення № 280). Створення спеціальних підрозділів, які безпосередньо призначають (перераховують) та виплачують пенсії, в Пенсійному фонді України чинним законодавством не передбачено.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Позивачі перебувають на обліку в ГУ ПФ в Київській області і ГУ ПФ в м. Києві, та відповідно, отримують пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХП «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 4 Положення про головні Автономній Республіці Крим, областях, міста Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, призначення, перерахунок пенсії є виключною компетенцією територіальних органів Фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

З урахуванням викладених положень, органом, уповноваженим здійснювати призначення та перерахунок пенсій позивачам та проводити її індексацію, є ГУ ПФ в Київській області та ГУ ПФ в м. Києві, де відповідно Позивачі перебувають на обліку.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що індексація пенсійного забезпечення та соціальних виплат здійснюється територіальними управлінням Пенсійного фонду України, а не безпосередньо останнім. Крім того, не охоплюється питання нарахування та виплати сум індексації і повноваженнями Кабінету Міністрів України, Міністерством фінансів України та Державною казначейською службою України.

У свою чергу, доказів, що Позивачі зверталися до Відповідача-8 та Відповідача-9 із заявами про перерахунок пенсійних та інших виплат, внаслідок чого їм було відмовлено, або документів, що б давали підстави вважати, що нарахування та виплата пенсійного і соціального забезпечення здійснюється особам неправильно, матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що будь-яких норм, як б пов`язували виникнення у держави обов`язку з перерахунку пенсії у зв`язку із зміною курсу гривні до долару США, національне законодавство не містить, що вказує на необґрунтованість позовних вимог в частині нарахування і виплати суми недоотриманої пенсії, обчисленої за розрахунками Позивачів у прив`язці курсу гривні до долару США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачами не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана їм моральна шкода, та з яких міркувань вони виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами ст. ст. 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.09.2020 у справі №1340/4056/18.

Зважаючи на те, що Позивачами не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння їм сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені Позивачами, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновком судів першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

З приводу доводів Апелянтів про те, що судом першої інстанції було розглянуто справу за їх відсутності та без доказів належного їх повідомлення про дату, час та місце судового розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Матеріали справи свідчать, що протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 01.12.2021 (т. 62 а.с. 197-198). Розписка про розгляд цієї справи 01.12.2021 відібрана у ОСОБА_38 , ОСОБА_37 та ОСОБА_39 10.11.2021 (т. 62 а.с. 202). Крім того, у матеріалах справи містяться заяви всіх Позивачів (окрім ОСОБА_39 та ОСОБА_57 ) про розгляд справи за їх відсутності із проханням повідомити про прийняте рішення засобами поштового зв`язку (т. 62 а.с. 2-56).

Викладеним, на переконання судової колегії, спростовується посилання Апелянтів про те, що останніми (окрім ОСОБА_39 ) не заявлялися клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в Окружного адміністративного суду міста Києва виникли підстави для розгляду цієї справи по суті 01.12.2021, не відкладаючи її розгляд за правилами ст. 205 КАС України.

Щодо відсутності у матеріалах справи клопотань від ОСОБА_57 про розгляд справи за його відсутності, а також відомостей про повідомлення останнього про дату, час та місце судового розгляду справи 01.12.2021, судова колегія звертає увагу, що ця особа апеляційну скаргу не подавала, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин процесуальних наслідків, визначених у п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.В. Губська

Повний текст постанови складено та підписано 20 липня 2022 року.