Справа № 420/18420/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС В Одеській області від 15.06.2021 року за №17306/6/15-32-18-03-09 про відмову в анулюванні реєстрації платником ПДВ;

зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області анулювати реєстрацію Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» () як платника податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 10.06.2021 року за вих. №1326-21 звернувся до ГУ ДПС в Одеській області із заявою про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість з додатком (форма №3-ПДВ). Однак, Головне управління ДПС в Одеській області направило письмову відмову листом від 15.06.2021 року №17306/6/15-32-18-03-09, в якому зазначено, що згідно ITC «Податковий блок» ДП «СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ» за останні 12 місяців задекларовано обсяг постачання 889 484 612,40 грн., тобто платник не відповідає вимогам підпункту «а» п.184.1 ст. 184 ПКУ та запропоновано подати нову заяву за формою №3-ПДВ із дотриманням усіх законодавчо встановлених норм.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надавалися позивачем, за 12 місяців, які передували поданню 10.06.2021 року Заяви про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість дорівнювала нулю. Із зазначеної дати по сьогоднішній день обсяг операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, теж дорівнює нулю.

Відповідно підстави для відмови в анулюванні реєстрації платником ПДВ відсутні.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 06.10.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.11.2021 року.

За вхід.№61121/21 від ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ненадання відзиву на позовну заяву).

Підготовче засідання відкладено на 02.12.2021 року.

08.11.2021 року за вхід.№61835/21 надійшов відзив на позовну заяву, в якому наголошується на правомірності прийняття спірного рішення, оскільки згідно ІТС "Податковий блок" ДП "СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ", за останні 12 місяців задекларовано обсяг постачання в сумі 889 484 612,40 грн., тобто платник не відповідає вимогам, підпункту «а» пункту 184.1 статті 184 ПКУ.

09.11.2021 року за вхід.№62364 надійшла відповідь на відзив, у якій підтримано правову позицію, викладену у позовній заяві.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року витребувано з Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» належним чином завірену копію зведеної податкової накладної, складеної за правилами, визначеними пунктом 198.5 статті 198 розділу V ПКУ щодо підрядних організацій за останні 12 місяців що передували 10.06.2021 року та зупинено провадження по справі.

Наступне підготовче засідання призначено на 11.01.2022 року.

29.12.2021 року за вхід.№74784/21 ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» надано належним чином завірені копії зведених податкових накладних щодо підрядних організацій з 01.05.2020 року по 30.05.2021 року.

Підготовче засідання, призначене на 11.01.2022 року, відкладено на 26.01.2022 року.

Ухвалою суду від 26.01.2022 року із занесенням до протоколу підготовчого засідання поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 26.01.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 14.02.2022 року.

14.02.2022 року розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» визначено:

«У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановляю:

1. Ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Верховна Рада України прийняла Закон «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"».

Законом України «Про затвердження Указу Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено воєнний стан до 25.04.2022 року.

22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 №2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» зареєстровано 22.11.2018, організаційно-правова форма: Державне підприємство, форма власності: державна власність/власність територіальних громад, належить до сфери управління Одеської обласної державної адміністрації (п. 1.1. статуту позивача, затвердженого розпорядженням виконуючого обов`язки голови обласної державної адміністрації 12.03.2018 №200/А-2018), дійсне свідоцтво ПДВ, індивідуальний податковий номер: 47, дата реєстрації: 01.05.2019.

ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» включено до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Види діяльності: основний: 84.13 Регулювання та сприяння ефективному веденню економічної діяльності.

ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» здійснює функції замовника і технічного нагляду (при потребі з економічним супроводом) з будівництва, реконструкції, ремонту і утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення.

Фінансування діяльності позивача відбувається за рахунок субвенції з Державного бюджету України місцевим бюджетам на фінансування будівництва, реконструкції, ремонту і утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення.

Головним розпорядником цієї субвенції є Одеська обласна державна адміністрація. Такий порядок отримання та використання бюджетних коштів, врегульований ст. 2, 3, 4 Закону України «Про джерела фінансування дорожнього господарства України» №1562-ХІІ від 18.09.91 р. та п. 2, 4 Порядку спрямування коштів державного дорожнього фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1085 від 20 грудня 2017 р.

ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» є одержувачем бюджетних коштів на його казначейський рахунок, які він перераховує підрядникам за виконані роботи по будівництву, реконструкції, ремонту і утриманню автомобільних доріг загального користування місцевого значення, а також на витрати, пов`язані з утриманням підприємства позивача.

Відповідно до пункту 2.1 статуту ДП «Служба місцевих автомобільних доріг», основною метою його діяльності є забезпечення утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення; дотримання їх експлуатаційного стану відповідно до нормативно-правових актів, норм та стандартів; розвитку автомобільних доріг загального користування місцевого значення, сталого функціонування; створення умов для безперервного та безпечного руху на них.

ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» здійснює функції замовника і технічного нагляду з будівництва, реконструкції, ремонту і утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення. При цьому позивач не є власником або користувачем цих доріг, а тому ці роботи не використовуються позивачем в оподатковуваних ПДВ операціях або господарській діяльності.

Автомобільні дороги, які обслуговуються підрядниками за бюджетний кошт на замовлення позивача - є державною власністю. ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» отримує бюджетні кошти лише на їх утримання, виплату заробітної плати своїм працівникам та на оплату робіт з будівництва, реконструкції, ремонту автомобільних доріг, що виконуються підрядними організаціями за його замовленням.

04.06.2021 року ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» листом №04/06/19-15 звернулось до Державної податкової служби України зі зверненням щодо оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджету, у якому просив надати наступні роз`яснення:

Яку частину доходу позивача він повинен оподатковувати ПДВ?

Чи всі кошти, які він отримує на казначейський рахунок і потім перераховує транзитом підрядникам, він повинен оподатковувати ПДВ, чи/або лише ту частину, яка надходить на розрахунковий рахунок позивача та використовується на його утримання?

Чи є об`єктом оподаткування грошові кошти, отримані із бюджету на утримання позивача і використані для виплат в грошовій формі заробітної плати та інших прирівняних до неї виплат?

Якою датою вважати виникнення податкового зобов`язання з ПДВ - дату надходжень грошових коштів на казначейський рахунок чи/або дату списання грошових коштів з казначейського рахунку підрядникам за виконані роботи?

Листом ДПС України від 09.08.2019р. за №3756/6/99- 99-15-03-02-15/ІПК надано індивідуальну податкову консультацію, у якій роз`яснено, що при отриманні державним підприємством бюджетних коштів на його утримання, виплату заробітної плати його працівникам та забезпечення виконання основних функцій такого підприємства (на оплату робіт, зокрема, з будівництва, реконструкції, ремонту автомобільних доріг місцевого значення, що виконуються підрядними організаціями за замовленням такого підприємства), податкові зобов`язання з ПДВ не нараховуються.

10.06.2021 року листом №1326-21 ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» звернулось до начальника Малиновської ДПІ ГУ ДПС в Одеській області із заявою про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість (форма №3-ПДВ).

15.06.2021 року листом №17306/6/15-32-18-03-09 ГУ ДПС в Одеській області відмовило ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» в анулюванні реєстрації платника податку на додану вартість, посилаючись на те, що згідно ІТС "Податковий блок" ДП "СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ", за останні 12 місяців задекларовано обсяг постачання в сумі 889 484 612,40 грн., тобто платник не відповідає вимогам, підпункту «а» пункту 184.1 статті 184 ПКУ.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.14.1.172-1 п.14.1 ст.14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Як встановлено судом, що «Державна фіскальна служба України розглянула звернення ДП «Служба місцевих автомобільних доріг» від 04.06.2019 № 04/06/19-15 (вх. ДФС № 28617/6 від 10.07.2019) та від 22.07.2019 № 22/07/19-4 (вх. ДФС № 30566/6 від 22.07.2019) з питань визначення податкових зобов`язань з ПДВ при отриманні коштів, які виділяються державному підприємству з бюджету, зокрема, у вигляді субвенцій та капітальних трансфертів на утримання такого підприємства, виплату, заробітної плати його працівникам та забезпечення виконання основних функцій такого підприємства і повідомляє, що роз`яснення щодо порядку нарахування податкових зобов`язань з ПДВ у разі отримання платником податку бюджетних коштів надано у податковій консультації від 04.07.2019, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових консультацій за №3081/6/99-99-15-03-02-15/ІПК (далі - ІПК № 3081). В доповнення до ІПК№ 3081, керуючись статтею 52 Податкового кодексу України(далі - ГЖУ), повідомляємо.

Зі інформацією, наданою у зверненнях, підприємство є замовником робіт, зокрема, з будівництва, реконструкції, ремонту автомобільних доріг місцевого значення. Оплата таких робіт постачальникам (підрядним організаціям) здійсняється підприємством за рахунок бюджетних коштів, які надходять на його рахунок.

Як зазначено в ІПК № 3081 об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 ПКУ (підпункти «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 ПКУ).

Операції з виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат) відповідно до підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПКУ не є об`єктом оподаткування ПДВ.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України |27.03.2012 за №456/20769, видатки одержувачів бюджетних коштів Здійснюються, зокрема, за кодом 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)».

Отже, у разі якщо отримання платником ПДВ бюджетних коштів, у тому числі у вигляді субсидій та поточних трансфертів, не передбачає постачання таким платником податку (у даному випадку - бюджетним підприємством) товарів/послуг, і такі кошти відповідно не є оплатою вартості товарів/послуг, то об`єкта оподаткування ПДВ при їх отриманні не виникає та, відповідно, до бази оподаткування ПДВ такі кошти не включаються.

Разом з цим, якщо зазначені кошти надходять до платника податків в рахунок оплати вартості поставлених таким платником товарів/послуг, основних фондів, то такі, кошти включаються до бази оподаткування ПДВ.

Отже, при отриманні державним підприємством бюджетних коштів на його утримання, виплату заробітної плати його працівникам та забезпечення виконання основних функцій такого підприємства (на оплату робіт, зокрема, з будівництва, реконструкції, ремонту автомобільних доріг місцевого значення, що виконуються підрядними організаціями за замовленням такого підприємства), податкові зобов`язання з ПДВ не нараховуються.

Державне, підприємство зобов`язане визначити податкові зобов`язання з ПДВ на суму коштів, отриманих з бюджету (незалежно від того, на які цілі будуть витрачені такі, кошти), у разі, якщо такі кошти надійдуть на рахунок підприємства як оплата товарів/робіт/послуг, які будуть постачатись самостійно таким державним підприємством (а не державному підприємству підрядною організацією).

Правила формування податкових зобов`язань і податкового кредиту з ПДВ та складання податкових накладних і їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) встановлено статтями 187, 198 і 201 розділу V ПКУ.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом (пункті 187.7,статті 187 розділу V ПКУ).

На дату виникнення податкових зобов`язань з ПДВ платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений ПКУ термін (пункт 201.1 статті 201 розділу V ПКУ).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 розділу V ПКУ).

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункт «а» пункту 198.1 статті 198 розділу V ПКУ).

Пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПКУ встановлено, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податків оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 розділу V ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 розділу V ПКУ.

Пунктом 198.5 статті 198 розділу V ПКУ визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 розділу V ПКУ, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, зведену податкову/, накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми додатку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в неоподатковуваних операціях та/або операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 розділу V ПКУ).

ПКУ не передбачено будь-яких виключень щодо, формування податкового кредиту та визначення податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 розділу V ПКУ для платників ПДВ, які фінансуються з державного бюджету.

При цьому під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 розділу І ПКУ).

Отже, на дату перерахування державним підприємством підрядній організації бюджетних коштів в оплату вартості робіт з будівництва, реконструкції, ремонту автомобільних доріг місцевого значення, виконаних на замовлення такого державного підприємства, така підрядна організація - платник ПДВ зобов`язана визначити податкові зобов`язання та скласти і зареєструвати в ЄРПН на замовника таких робіт відповідну податкову накладну, яка є підставою для віднесення таким замовником сум ПДВ до податкового кредиту.

Водночас оскільки в розглянутій ситуації державне підприємство є замовником робіт з будівництва, реконструкції, ремонту автомобільних доріг місцевого значення, при цьому такі отримані роботи не будуть використовуватися державним підприємством в оподатковуваних ПДВ операціях / господарській діяльності, то у даному випадку таке державне підприємство зобов`язано нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ та скласти і зареєструвати в ЄРПН зведену податкову накладну за правилами, визначеними пунктом 198.5 статті 198 розділу V ПКУ.

Відповідно д пункту 52.2 статті 52 ПКУ податкова консультація має Індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію».

Також суд зазначає, що відповідно до п.1.5. Розділу 1 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету (затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 12.03.2012 №333, далі - «Інструкція № 333»), поточні видатки одержувачів бюджетних коштів здійснюються за кодом видатків бюджету 2610 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)".

Пунктом 1.6. Розділу 1 Інструкції №333 визначено, що:

субсидії - це усі невідплатні поточні виплати підприємствам, які не передбачають компенсації у вигляді спеціально обумовлених виплат або товарів і послуг в обмін на проведені платежі, а також видатки, пов`язані з відшкодуванням збитків державних підприємств;

трансфертні платежі - це невідплатні і безповоротні платежі, які не є придбанням товарів чи послуг, наданням кредиту або виплатою непогашеного боргу.

Відповідно до підпункту 2.4.1. Інструкції №333 до коду 2610 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)" відносяться: субсидії підприємствам (установам та організаціям), поточні видатки одержувачів бюджетних коштів; дотації сільськогосподарським товаровиробникам; субсидії на покриття збитків підприємств, фінансову підтримку підприємств на безповоротній основі, а також інші субсидії; відшкодування відсотків за користування кредитами; державна підтримка громадських організацій; поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям).

За приписами п.п.196.1.6. Податкового кодексу не є об`єктом оподаткування операції, зокрема, з виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов`язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі).

Облік поточного бюджетного фінансування в податковому обліку здійснюється у складі доходів платника податку в повному обсязі.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що бюджетні відносини, до яких в тому числі належить надання субсидій, є не пов`язаним з компенсацією вартості товарів і послуг, в обмін на проведені платежі, тобто не є операцією з оплати товарів/послуг.

Згідно зі. 185.1 Податкового кодексу об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Підпунктом 14.1.185. Податкового кодексу передбачено, що постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Підпункт 14.1.191. Податкового кодексу передбачає, що постачання товарів - будь- яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відносини між позивачем і державними органами мають характер бюджетних відносин.

Так, ст. 1 Бюджетного Кодексу України (далі - БК України) регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Відповідно до п. 38 ст.1 БК України одержувач бюджетних коштів - це суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету.

Таким чином, бюджетне законодавство передбачає використання бюджетних коштів виключно на цілі обумовлені планом їх використання.

З огляду на наведене, з урахуванням того, що відносини між позивачем і державними органами є бюджетними, а не цивільно-правовими та не можуть визначатися як операції з постачання товарів або послуг, а тому не можуть бути об`єктом оподаткування ПДВ.

Відповідно приписам пп. 196.1.6 Податкового кодексу, не є об`єктом оподаткування операції з виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов`язкового соціального страхування (крім тих, що, надаються у майновій формі).

Таке твердження кореспондує з тим, що законодавчо визначений термін «субсидія» взагалі не передбачає платності, у вигляді компенсації вартості товарів/послуг, що придбавалися у суб`єктів господарювання, у тому числі платників податку на додану вартість, та є фінансуванням поточних бюджетних видатків, облік яких в податковому обліку здійснюється у складі доходів платника податку в повному обсязі.

При отриманні вказаних субсидій і трансфертних платежів, платник не визначає податкові зобов`язання з ПДВ, оскільки відсутній об`єкт оподаткування податком на додану вартість.

Між позивачем і державними органами відносини в частині надання субсидій є бюджетними, а не цивільно-правовими та взагалі не є об`єктом оподаткування ПДВ, що прямо виходить з положень п. 185.1 Податкового кодексу, яким визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відносини позивача як з розпорядником бюджетних коштів так і з постачальниками послуг/товарів існують в рамках виконання бюджетної програми, а отримані позивачем з бюджету грошові коштів за кодом бюджетної класифікації передбачаються їх використанням виключно на цілі обумовлені бюджетної програмою, тобто, мають ознаки невідплатності і безповоротності, і за своїм характером для позивача не є компенсацією вартості товарів/послуг, що постачався.

У позивача не виникає об`єкта оподаткування та обов`язку відображення у податковій декларації з ПДВ отримання бюджетних коштів, які не передбачають компенсації вартості поставлених товарів/послуг, відповідно, позивач не має правових підстав у цьому випадку для визначення податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з відсутністю об`єкта оподаткування ПДВ.

Крім того, ДП «Служба місцевих доріг» зверталося до суду із позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС в Одеській області про відмову у включенні Державного підприємства до Реєстру неприбуткових установ та організацій та зобов`язання включити Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» до вищезазначеного Реєстру.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 р. по справі № 420/15046/20 адміністративний позов Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року по справі № 420/15046/20 апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року без змін.

Ухвалою Верховного суду від 03 серпня 2021 року відмовлено у відкрити касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2021 року у справі за позовом Державного підприємства "Служба місцевих автомобільних доріг" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Після того, як вищезазначене рішення суду набрало чинності, Головне управління ДПС в Одеській області включило Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Щодо твердження відповідача про те, що згідно ІТС "Податковий блок" ДП "СЛУЖБА МІСЦЕВИХ АВТОМОБІЛЬНИХ ДОРІГ", за останні 12 місяців задекларовано обсяг постачання в сумі 889 484 612,40 грн., тобто платник не відповідає вимогам, підпункту «а» пункту 184.1 статті 184 ПКУ.

Відповідно до пп «а)» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо:

а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов`язань у випадках, визначених цим розділом.

Згідно п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надавалися позивачем, за 12 місяців, які передували поданню 10.06.2021 року Заяви про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість дорівнювала нулю. Із зазначеної дати по сьогоднішній день обсяг операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, теж дорівнює нулю.

Відповідно підстави для відмови в анулюванні реєстрації платником ПДВ відсутні.

Відповідач помилково вважає показники, задекларовані позивачем в деклараціях з ПДВ за червень 2020 р. - травень 2021 року у рядку 4.1, обсягом постачання товарів/послуг.

Відповідно пп. 1 п. 3 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (далі по тексту - Порядок), затвердженого наказом Мінфіну України № 21 від 28.01.2016 р., у рядках 1, 2, 3, 5 колонки А декларації вказуються загальні обсяги постачання товарів/послуг за звітний період, які оподатковуються за основною ставкою, за ставками 7 % і 14 %, за нульовою ставкою, звільнені від оподаткування відповідно до статті 197 розділу V Кодексу, тимчасово звільнені від оподаткування відповідно до підрозділу 2 розділу XX Кодексу, звільнені від оподаткування відповідно до міжнародних договорів (угод) та не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 розділу V Кодексу, та послуг, що не оподатковуються у зв`язку з їх місцем постачання за межами митної території України.

Зазначені рядки 1, 2, 3, 5 колонки А декларацій з ПДВ за період червень 2020 р. - травень 2021 року містять нульові показники. Тобто, обсяг постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, дорівнює нулю.

Згідно пп. 5 п. З розділу V Порядку у рядку 4.1 вказується сума податкового зобов`язання, нарахована протягом звітного періоду та у рядку 4.1.1 коригування за такими операціями відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Кодексу, за операціями, що оподатковуються за основною ставкою.

Саме у рядку 4.1 декларацій з ПДВ за період червень 2020 р. - травень 2021 року позивачем задекларовані податкові зобов`язання, виходячи з обсягу придбаних товарів/послуг у сумі 889 484 612,40 грн.

Але цей показник декларацій, призначений виключно для декларування податкових зобов`язань з ПДВ, що нараховуються за вимогами пп. «а)» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України у зв`язку з використання придбаних товарів/послуг в операціях, що не є об`єктом оподаткування. Та не свідчить про здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню.

Так, згідно вимог п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

Саме виконання наведених законодавчих вимог позивачем призвело до декларування у рядку 4.1 декларацій з ПДВ сум податкового зобов`язання, нарахованих відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Крім цього, суд також зазначає, що Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.

Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.

Такими принципами, згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що рішення ГУ ДПС в Одеській області від 15.06.2021 року №17306/6/15-32-18-03-09, в якому не наведені мотиви його ухвалення, зокрема, без наведення розрахунку суми 889 484 612,40 грн. та конкретизації об`єкту оподаткування позивача, свідчать про порушення відповідачем як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, свідчать про непрозорість та непередбачуваність дій відповідача, що перешкоджають можливості платника податків планувати в подальшому свою господарську діяльність.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отримання позивачем бюджетних коштів (у тому числі у вигляді субсидій та поточних трансфертів) не передбачає постачання товарів/послуг і такі кошти відповідно не є оплатою вартості товарів/послуг, а тому об`єкта оподаткування ПДВ при їх отриманні не виникає та, відповідно, до бази оподаткування ПДВ такі кошти не включаються.

При отриманні позивачем бюджетних коштів на його утримання, виплату заробітної плати його працівникам та забезпечення виконання основних функцій такого підприємства (на оплату робіт, зокрема, з будівництва, реконструкції, ремонту державних автомобільних доріг місцевого значення, що виконуються підрядними організаціями за замовленням позивача), податкові зобов`язання з ПДВ не нараховуються.

Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на державу покладено обов`язок виконання рішень Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року суд прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

У рішенні Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року суд констатував, що втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного можна дійти до висновку, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) в суду є обов`язок відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Керуючись ст. ст. 2-9, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС В Одеській області від 15.06.2021 року за №17306/6/15-32-18-03-09 про відмову в анулюванні реєстрації платником ПДВ.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області анулювати реєстрацію Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг» () як платника податку на додану вартість.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Державне підприємство «Служба місцевих автомобільних доріг» (адреса: 65031, м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, буд. 49, , електронна пошта: )

Головне управління ДПС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ЄДРПОУ ВП:44069166, телефон: , електронна пошта: )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.