Справа № 522/3198/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/3198/22

Головуючий в 1 інстанції: Ковтун Ю.І.

ухвалу суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 25 лютого 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 25 лютого 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» (позивач, ТОВ «БЕЛОГВІ») звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі: ВМ № 00009004 від 25.01.2022, ВМ № 00008876 від 25.01.2022, ВМ № 00008885 від 25.01.2022, ВМ № 00008951 від 25.01.2022, ВМ № 00008895 від 25.01.2022, ВМ № 00008874 від 25.01.2022, ВМ № 00008902 від 25.01.2022, ВМ № 00008877 від 25.01.2022, ВМ № 00008806 від 24.01.2022, ВМ № 00008805 від 24.01.2022, ВМ № 00008918 від 25.01.2022, ВМ № 00009811 від 25.01.2022, ВМ № 00009066 від 26.01.2022, ВМ № 00008901 від 25.01.2022, ВМ № 00008932 від 25.01.2022, ВМ № 00008933 від 25.01.2022, ВМ № 00008919 від 25.01.2022, ВМ № 00008920 від 25.01.2022, ВМ № 00008896 від 25.01.2022, ВМ № 00009092 від 26.01.2022, ВМ № 00009093 від 26.01.2022, ВМ № 00009121 від 26.01.2022, ВМ № 00009098 від 26.01.2022, ВМ № 00009099 від 26.01.2022, ВМ № 00008788 від 24.01.2022, ВМ № 00009032 від 26.01.2022, ВМ № 00009180 від 27.01.2022, ВМ № 00008795 від 24.01.2022, ВМ № 00009023 від 25.01.2022, ВМ № 00009022 від 25.01.2022.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2022р. на підставі п. 6 ч.4 ст. 169 КАС України, адміністративний позов ТОВ «БЕЛОГВІ» повернуто позивачу.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 25.02.2022р., справу №522/3198/22 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ТОВ «БЕЛОГВІ» зазначає про відсутність у суду першої інстанції підстав для повернення позову позивачу, оскільки питання щодо доцільності/недоцільності спільного розгляду в рамках одного провадження правомірності тридцяти заявлених у позові оспорюваних позивачем постанов, не відноситься до тих питань, від вирішення яких залежить відкриття провадження. Зауважуючи, що позов про не містить вимог, які належить розглядати за правилами різного судочинства, або вимог, які з урахуванням правил виключної територіальної підсудності підсудні різним судам, позивач вказує про відсутність в даному випадку виключних підстав для застосування п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, та наголошує, що ТОВ «БЕЛОГВІ» було дотримано правила об`єднання позовних вимог.

За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

За вказаного, дана справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку ухвали) в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як визначено ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.160, 161, 172 цього Кодексу; подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з ч.ч.1, 6 ст.21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Положенням вказаної процесуальної норми кореспондують правила ч.1 ст.172 КАС України яка передбачає, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

В свою чергу похідною вимогою, в розумінні п.23 ч.1 ст.4 КАС України, є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

При цьому, частиною 4 статті 172 КАС України встановлено заборони об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких закон встановлює особливості порядку їх розгляду.

Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено.

В силу вимог п.6 ч.4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо в тому числі порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Так, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що сумісний розгляд вищенаведених позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню обставин та суттєво ускладнить вирішення спору, оскільки під час розгляду справи суд має надати оцінку обставинам притягнення позивача до адміністративної відповідальності за різними постановами, прийнятими за різних обставин, датою та місцем вчинення, а тому на підставі п. 6 ч.4 ст.169 КАС України дійшов висновку про наявність підстав для повернення позову позивачу у зв`язку із порушенням позивачем правил об`єднання позовних вимог.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, вважає його хибним та необґрунтованим, оскільки в даному випадку для вчинення такої процесуальної дії, - повернення позову позивачу на підставі п. 6 ч.4 ст.169 КАС України, відсутній обов`язковий складовий елемент, а саме наявність позовних вимог об`єднаних в одне провадження, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або вимог, які з урахуванням правил виключної територіальної підсудності підсудні різним судам.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до позовної заяви наслідки, передбачені вищезазначеною нормою, адже відповідно до частин 4 та 5 статті 172 КАС України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Суд звертає увагу, що зі змісту позовних вимог позивача не вбачається підстав, передбачених частинами 4 та 5 статті 172 КАС України.

Водночас, апеляційний суд наголошує, що вищезазначені підстави стосовно заборони об`єднання позовних вимог є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.

При цьому, варто відзначити, що за приписами ч. 6 ст. 172 КАС, суд вправі за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Отже, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів адміністративного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.

В силу приписів ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене вище, суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Таке роз`єднання можливе лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

На переконання апеляційного суду, фактично стверджуючи про недоцільність розгляду заявлених позовних вимог у межах однієї справи, суд першої інстанції не скористався процесуальним правом, передбаченим частиною 6 статті 172 КАС України, відповідно до якого суд, в тому числі з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зазначений висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною зокрема у постановах від 17 червня 2021 року у справі №640/27758/20, від 28 листопада 2019 року у справі №640/16147/19.

Водночас, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

До того ж, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями ст.160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Проте, вказана позовна заява не була залишена без руху для усунення недоліків, а одразу повністю була повернута позивачу у відповідності до п.6 ч.4 ст. 169 КАС України, відповідно до якої позовна заява повертається позивачеві, якщо: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

За вказаного, апеляційний суд вважає ґрунтовними доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до прийняття передчасної ухвали про повернення позову позивачу на підставі п.6 ч.4 ст. 169 КАС України.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.

Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, які не відповідають положенням процесуального права, відтак відповідності до положень ст. 320 КАС України наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2022 року у справі №522/3198/22 скасувати.

Справу №522/3198/22 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Градовський Ю.М. Шеметенко Л.П.