Справа № 160/2083/22
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2022 року Справа № 160/2083/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Букрєєвій К.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2, військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-1), військової частини НОМЕР_3 (далі - відповідач-2), в якій, просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2, військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.09.2020 року по 28.12.2021 року;
Ухвалою суду від 07.02.2022 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі ухвали від 07.04.2022 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 04.05.2022 року.
24.04.2022 року до суду представником відповідача-1 подано відзив на позов, у якому зазначено, що Кодекс законів про працю України не регулює питання проходження військової служби. Положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні. З прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавця виплатити компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, положення КЗпП України не передбачають права на виплату середнього заробітку за затримку виплат, що мали місце після того, як їх сума була встановлена судом, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, військову частину НОМЕР_2 виключено з системи розпорядників бюджетних коштів та зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_3.
04.05.2022 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 24.05.2022 року.
24.05.2022 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 09.06.2022 року.
В підготовчому засіданні 09.06.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача-1 про зупинення провадження у справі, оскільки учасники справи з`являлися в засідання та надали суду витребувані докази, перешкоди для розгляду цієї справи відсутні. Судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 29.06.2022 року.
В судове засідання 29.06.2022 року з`явився позивач, який просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідачів в засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення засідання повідомлені належним чином. Неявка представників відповідачів - суб`єктів владних повноважень не перешкоджає розгляду справи по суті.
Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 17.01.2008 року по 15.09.2020 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2.
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.09.2030 року ОСОБА_1 знято з усіх видів грошового забезпечення та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року у справі 160/17036/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, стягнення індексації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення набрало законної сили 04.10.2021 року.

28.12.2021 року військовою частиною НОМЕР_3 на виконання рішення суду здійснено перерахування позивачу індексації грошового забезпечення в сумі 84638,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1715 від 23.12.2021 року.

З наданого представником військової частини НОМЕР_3 листа №198 від 09.06.2022 року випливає, що з 01.01.2020 року військова частина НОМЕР_3 здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходили та проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_2.

Вважаючи, що з боку відповідачів мало місце порушення строків розрахунку при виплаті індексації грошового забезпечення в сумі 84638,95 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України №2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.08р. № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу викладеного вбачається, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року у справі 160/17036/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.12.2015 року по 28.02.201 8року, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що нарахована індексація грошового забезпечення у сумі 84638,95 грн. була перерахована на рахунок позивача 28.12.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - КЗпП України.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 року по справі №320/1263/19.

Таким чином, не проведення військовою частиною НОМЕР_3 (яка уповноважена здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2) виплати індексації грошового забезпечення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 року у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені належні від підприємства суми, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Враховуючи, що письмовими доказами, наявними в матеріалах справи підтверджується виключення позивача зі списків особового складу військової частини 15.09.2020 року та проведення остаточного розрахунку з ним лише 28.12.2021 року, суд дійшов висновку, що відповідачем-2 порушено приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем-2 допущено протиправну бездіяльність (пасивна поведінка) щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 15.09.2020 року по 28.12.2021 року.

При цьому, суд зазначає, що згідно з пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно з карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 грошове забезпечення позивача за серпень 2020 року склало 26945,54 грн. та вересень 2020 року - 26945,54 грн., отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивача розраховується наступним чином: (26945,54 грн. + 26945,54 грн.) / 61 (кількість днів в серпні та вересні 2020 року) = 883,46 грн.

Таким чином, сума середньомісячного заробітку позивача за прострочений період складає 414342,74 грн., виходячи із наступного розрахунку (883,46 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * 469 (кількість днів затримки з 15.09.2020 року по 28.12.2021 року).

Водночас, суд звертає увагу, що в порівнянні із виплаченою позивачу сумою індексації грошового забезпечення в розмірі 84638,95 грн., суму середнього заробітку за не проведення вчасного розрахунку при звільненні в розмірі 414342,74 грн., не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації.

Так, застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відтак, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18, де сформульована правова позиція щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, суд зазначає таке.

Істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 84638,95 грн. (індексація грошового забезпечення) / 414342,74 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 15.09.2020 року по 28.12.2021 року (469)) х 100 = 20,42 %.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 20,42 % становить: 883,46 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х 20,42 % = 180,40 грн.; 180,40 грн. х 469 (днів затримки розрахунку) = 84607,60 грн.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 84607,60 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.09.2020 року у справі № 260/348/19.

Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не підлягають задоволенню.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог та стягує з військової частини НОМЕР_3 (яка уповноважена здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2) суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_4), військової частини НОМЕР_3 (адреса: АДРЕСА_3; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_5) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 15.09.2020 року по 28.12.2021 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.09.2020 року по 28.12.2021 року у розмірі 84607,60 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 20.07.2022 року.

Суддя М.В. Бондар