Справа № 580/2091/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року справа № 580/2091/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування пункту наказу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов, в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі Головне управління, відповідач) від 11.01.2022 № 38 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що спірний наказ є протиправним, адже посадовою інструкцією начальника відділу превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області не передбачено обов`язку або повноважень із забезпечення контролю за роботою сектору дільничних офіцерів поліції, а такі обов`язки передбачені посадовими інструкціями начальника та заступника сектору дільничних офіцерів відділу превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків.

16.05.2022 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

09.06.2022 відповідач подав суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та накладення штрафу у зв`язку із зловживанням позивачем процесуальними правами. Клопотання мотивоване тим, що 03.05.2022 позивач подав до Черкаського окружного адміністративного суду аналогічний позов, який ухвалою від 06.05.2022 повернутий позивачеві у зв`язку із його відкликанням. Вказане відповідач розцінює як зловживання процесуальними правами.

Оцінивши заявлене клопотання, суд врахував таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 КАС України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень;

використання під час процедури врегулювання спору за участю судді портативних, аудіотехнічних пристроїв, а також здійснення фото- і кінозйомки, відео-, звукозапису.

Суд врахував, що згідно з ч. 2 ст. 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Так, на думку відповідача зловживанням процесуальними правами є подання аналогічної даному позову позовної заяви до суду 03.05.2022, яка у подальшому ухвалою від 06.05.2022 повернута позивачеві у зв`язку із її відкликанням.

Суд зазначає, що право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів рівною мірою стосується й права такої особи на відкликання позовної заяви.

Крім того, подання таких позовних заяв позивачем здійснювалось на реалізацію наданих йому процесуальних прав та не створило дійсних перешкод у здійсненні судочинства в межах даної адміністративної справи.

Згідно з висновками Верховного Суду в ухвалі від 07 грудня 2020 року у справі № 9901/598/19 перелік дій, які підпадають під ознаки зловживання процесуальними правами, закріплений нормою частини 2 статті 45 КАС України, проте, за будь-яких умов, визнання певних дій зловживанням процесуальними правами здійснює виключно суд, керуючись власним розсудом та виходячи з конкретних обставин справи.

Проаналізувавши доводи відповідача, наведені ним у клопотанні про застосування до позивача заходів процесуального примусу, слід зазначити, що вони фактично зводяться до створення підстав для залишення позовної заяви без розгляду, що позбавить його, встановленого КАС України, права на захист порушених прав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів зловживання позивачем процесуальними правами.

Отже, клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Також, 09.06.2022 відповідач подав суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення в суд.

Клопотання мотивоване тим, що зі спірним наказом від 11.01.2022 № 38 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача ознайомлено 12.01.2012. Тому, на думку відповідача позивач пропустив строк звернення в суд з цим позовом.

Оцінивши доводи клопотання, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Ч. 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, Європейська Конвенція Про захист прав людини і основоположних свобод і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично й не має абсолютного характеру.

На підставі ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ по справі Мушта проти України зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби

У рішенні ЄСПЛ у справі Плахтєєв та Плахтєєва Проти України зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено право на суд, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року).

Так, у клопотанні про залишення позову без розгляду представник відповідачів вказує, що зі спірним наказом від 11.01.2022 № 38 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача ознайомлено 12.01.2012.

Разом з тим, позивач 24.01.2022 та 22.02.2022 звертався до відповідача із заявами з метою отримання копій матеріалів службового розслідування, які позивач отримав лише 25.04.2022, що і стало підставою звернення в суд.

Суд наголошує, що для повноцінного здійснення захисту свого порушеного права, позивач повинен не тільки бути обізнаним про сам факт порушення, але й знати чітко визначені підстави та мотиви допущення останнього.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі Беллет проти Франції, в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

09.06.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказав, що спірне рішення прийняте з дотриманням вимог законодавства за наслідками службового розслідування, яким встановлено факт дисциплінарного проступку. Зокрема, встановлено відсутність контролю з боку позивача за дотриманням підлеглими особами службової дисципліни, а саме: порушення лейтенантом поліції ОСОБА_2 службової дисципліни, що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень, агресивному висловлюванню в бік поліцейських нецензурною лайкою, відмові в освідуванні на стан сп`яніння та залишенні табельної вогнепальної зброї без нагляду. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що відсутність контролю з боку позивача за підлеглим особовим складом є підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через 30 днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Позивач проходить службу в органах внутрішніх справ з 15.08.1998.

Наказом ГУНП в Черкаській області від 27.09.2021 № 277о/с позивача призначено на посаду начальника відділу превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Спірним наказом від 11.01.2022 № 38 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, ряд службових осіб поліції притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Зокрема, позивачеві оголошено догану за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог п. п. 1, 2 п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII Про Національну поліцію (далі Закон № 580-VIII), п.п. 2, 13 ч. 3 ст. 1, п. 8, п. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 1 п. 3 Розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179.

Підставою прийняття цього наказу став затверджений 29.12.2021 начальником ГУНП в Черкаській області М. Куратченком висновок за результатами службового розслідування щодо порушення службової дисципліни окремими поліцейськими Черкаського районного управління поліції ГУНП (далі висновок службового розслідування).

У вказаному висновку зазначено, що 02.12.2021 близько 02.02 год. на АЗС ОККО за адресою: м. Черкаси, вул. Чорновола, 164/2 з метою зустрічі зі співмешканкою ОСОБА_3 , яка там працює оператором, на власному автомобілі Audi A6 р.н. НОМЕР_1 приїхав дільничний офіцер поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_2 , який перебував поза службою та знаходився на стаціонарному амбулаторному лікуванні, в цивільному одязі, маючи при собі табельну вогнепальну зброю.

Зайшовши до приміщення АЗС лейтенант поліції ОСОБА_2 почав з`ясовувати у оператора ОСОБА_4 місцезнаходження ОСОБА_3 . Уході спілкування виник конфлікт, під час якого лейтенант поліції ОСОБА_2 схопив ОСОБА_4 за одяг, вивів на вулицю та завдав декілька ударів в область голови, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження.

Через декілька хвилин на місце події прибув наряд УПО в Черкаській області у складі взводу реагування: сержанта поліції ОСОБА_5 та водія ОСОБА_6 , - які під час спілкування з лейтенантом поліції ОСОБА_2 відчули від нього різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Крім того, про факт отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 повідомив за номером 102, у зв`язку з чим на місце події направлено екіпаж управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП Агат-104 у складі поліцейського взводу № 1 роти № 1 сержанта поліції ОСОБА_7 та інспектора взводу № 1 роти № 1 старшого лейтенанта ОСОБА_8 .

На появу поліцейських лейтенант поліції ОСОБА_2 відреагував агресивно та почав виражатись у їх бік нецензурною лайкою.

При цьому, лейтенанту поліції ОСОБА_2 було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою портативного газоаналізатора Драгер або в КНП Черкаський обласний наркологічний диспансер, на що останній відмовився.

Крім того, під час службового розслідування встановлено, що табельна вогнепальна зброя лейтенанта поліції ОСОБА_2 під час вищеописаних подій знаходилась в ніші сидіння автомобіля Audi A6 р.н. НОМЕР_1 , а отже залишена без нагляду.

У зв`язку з вищевикладеним, наказом від 11.01.2022 № 38 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта поліції ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції.

Також, у вищевказаному висновку службового розслідування зазначено, що скоєння лейтенантом поліції ОСОБА_2 дисциплінарного проступку стало можливим унаслідок, зокрема, неналежного контролю за діями підлеглого з боку його безпосереднього та прямого керівників.

Так, відповідно до ч. 2 розділу 1 посадових інструкцій дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, дільничний офіцер поліції підпорядковується безпосередньо начальнику відділу превенції Черкаського районного управління поліції ГУНП.

Надаючи оцінку вказаним обставинам з точки зору дотримання законодавчих підстав та встановленої процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд врахував таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Відповідно до ст. 2 Закону № 580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

На підставі ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), який відповідно до преамбули визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Аналіз наведених положень Закону № 580-VIII та Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

За порушення службової дисципліни відповідно до ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком на підставі ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

П. 2 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту визначено, що до поліцейських може застосовуватися дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про те, чи є порушення дисципліни грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

З огляду на зазначене суд врахував висновки Верховного Суду в постанові від 08.05.2019 у справі № 807/196/17, що обов`язкові для суду нижчої інстанції згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України.

Верховний Суд у цьому рішенні зазначив, що правова оцінка правильності рішення про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях поліцейського є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, відтак можна робити висновки про правомірність спірного рішення. Дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.

Керівник це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:

1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;

2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;

3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;

4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;

5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;

6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;

7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;

8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

З матеріалів службового розслідування, за наслідком якого прийнятий спірний наказ, суд встановив, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугував неналежний контроль з боку позивача за дотриманням підлеглими особами службової дисципліни, а саме: вчинення лейтенантом поліції ОСОБА_2 дій, що є порушенням службової дисципліни, які виразились у нанесенні тілесних ушкоджень, агресивному висловлюванню в бік поліцейських нецензурною лайкою, відмові в освідуванні на стан сп`яніння та залишенні табельної вогнепальної зброї без нагляду.

З огляду на вказане, суд акцентує увагу на такому.

Частина 1 та 2 Дисциплінарного статуту унормовує, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до п. 4 Розділу 5 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України № 893 від 07.11.2018 (далі Порядок № 893) службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Крім того, в розділі VI Порядку № 893 викладені вимоги до оформлення матеріалів службового розслідування. Зокрема, в частині 4 зазначено про обов`язковість в описовій частині висновку службового розслідування викласти документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку та обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що службове розслідування в органах поліції є комплексом заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції та з метою збирання, перевірки і оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського, встановлення обставин (часу, місця, способу) його вчинення, уточнення причин та умов, що цьому сприяли, а також ступеня вини особи, яка його вчинила, і визначення виду стягнення, що пропонується до застосування керівником.

Таким чином, мета службового розслідування полягає у повному, об`єктивному та всебічному встановленні обставин (часу, місця), наслідків правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у його вчиненні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявності причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причин правопорушення та умов, що йому сприяли; законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступеня вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки поліцейського і його ставлення до вчиненого.

Суд встановив, що у спірних правовідносинах службове розслідування призначене та проведене на підставі наказу ГУНП в Черкаській області від 03.12.2021 № 3283 за рапортом начальника УГІ ГУНП підполковника поліції Бондаренка Т.С. № 100/48рп-2021 щодо вчинення дільничним офіцером поліції РУП ГУНП лейтенантом поліції ОСОБА_2 порушень службової дисципліни, які мають ознаки дисциплінарних проступків.

При цьому, з висновків службового розслідування, в частині позивача, суд встановив, що дисциплінарною комісією не досліджувалися обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Також суд звернув увагу, що у висновку службового розслідування та наказі про оголошення дисциплінарного стягнення відсутнє посилання на порушення позивачем своїх функціональних обов`язків.

Крім того, на підставі п. 14 Порядку № 893 під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.

У письмовому поясненні поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб зазначаються посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, що одержує пояснення; прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце роботи, посада, адреса проживання особи, що надає пояснення, а якщо пояснення надається поліцейським, додатково зазначаються відомості про освіту, час служби в поліції та на займаній посаді; попередження особи про право відмовитися надавати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; надання особою, що надає пояснення, згоди на обробку та використання в службових документах поліції її персональних даних.

Пояснення поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб може фіксуватися на бланку пояснення, зразок якого наведена в додатку до цього Порядку.

Суд під час розгляду цієї справи, виходячи з переліку питань, що ставилися позивачеві у межах службового розслідування та в спірних правовідносинах у цілому, встановив, що питання, які стосувалися безпосередньо поведінки позивача йому не ставились.

Водночас, пояснення позивача стосуються виключно особи та поведінки ОСОБА_2 .

Разом із тим, суд встановив, що наведені пояснення позивача не знайшли свого відображення у висновках службового розслідування, хоча дисциплінарна комісія за результатами перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок позивача повинна була визнати його складові.

Суд звертає увагу, що якщо дисциплінарна комісія встановила невиконання чи неналежне виконання позивачем службових обов`язків начальника відділу превенції Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, остання повинна була перелічити відповідні його обов`язки та вказати обставини їх порушення.

З огляду на встановлені факти, суд вважає, що висновком службового розслідування не встановлено як об`єктивної так і суб`єктивної сторони дисциплінарного проступку позивача, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують його відповідальність.

Отже, суд встановив відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за вчинення якого до нього застосовано спірне дисциплінарне стягнення.

При цьому, застосування дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватися на припущеннях або недоведених фактах; при прийнятті рішень суб`єкт владних повноважень повинен уникати невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

За цих обставин суд вважає, що спірний наказ щодо позивача прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 420/2916/20, які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Суд також для вирішення спору враховує висновки Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 808/1089/17 відповідно до яких керівник несе відповідальність за ефективність діяльність органу, дотримання вимог чинного законодавства підлеглими, керівником яких він є, та може бути притягнутий до відповідальності поряд з працівником, яким вчинено порушення, якщо вищестоящий керівник, якому надано право накладати стягнення, дійде висновку про неналежну організацію та координацію керівником роботи підлеглих.

Отже, керівник може бути притягнутий до відповідальності за неналежну організацію та координацію саме роботи підлеглих.

Разом з тим, як установлено судом з висновку службового розслідування, під час описаних у ньому подій (02.12.2021 близько 02.02 год.) лейтенант поліції ОСОБА_2 перебував поза службою та знаходився на амбулаторному лікуванні в КНП Четвертий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги.

Тому суд дійшов висновку, що висновки службового розслідування стосовно наявності у діях позивача дисциплінарного проступку, суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ст. 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми згідно зі ст. 76 КАС України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Для забезпечення принципу верховенства права суд для вирішення спору врахував, що відповідач не надав доказів порушення позивачем вимог вищенаведених нормативно-правових актів, а отже, не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням процедури, визначеної законом.

Оцінивши сукупності встановлені обставини справи суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень відповідача та висновку службового розслідування про допущення позивачем дисциплінарного проступку, що є порушенням вимог Дисциплінарного статуту та Закону № 580-VIII.

Тому спірний наказ від 11.01.2022 № 38 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани є протиправним і підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, суд надає оцінку всім аргументам учасників справи.

Щодо вказаного суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи наведене, зазначені судом обставини є достатніми для прийняття рішення про задоволення позову.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 11.01.2022 № 38 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач Головне управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 57, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 22.07.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК