Справа № 420/9867/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9867/22
У Х В А Л А

21 липня 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо здійснення нарахування та виплати позивачу щомісячної допомоги в розмірі посадового окладу 45 403,20 грн та окладу за військове звання в сумі 1480 грн в періоді з 11.09.2020 по 10.09.2021, всього в сумі 468466,37 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну матеріальну допомогу в розмірі окладу в сумі 45403,20 грн та окладу за військове звання в сумі 1480 грн за період з 11.09.2020 по 10.09.2021 всього в сумі 468466,37 грн.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в частині позовних вимог, що охоплюють період з 10.09.21 по 12.07.21 слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно на матеріалів позову, з липня 2001 року по серпень 2012 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону.

Відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України від 10.07.2012 року №552 (по особовому складу), відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підполковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) (т.1 а.с.10).

Наказом прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері від 14.08.2012 року №23к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави військової прокуратури та призначено на аналогічну посаду у новостворену спеціалізовану прокуратуру.

30.06.2016 року Міністром оборони України укладено контракт з ОСОБА_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Наказом військового прокурора Південного регіону України від 04.07.2016 року №354к, звільнено радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Південного регіону України з 04 липня 2016 року у зв`язку зі вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП України) та призначено підполковника юстиції ОСОБА_1 начальником відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у військовій сфері управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Південного регіону України, та зараховано до списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України.

Наказом Міністра оборони України від 10.09.2020 року № 449 (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» за підпунктом «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Наказом військової прокуратури Південного регіону України від 10.09.2020 року №883к, полковника юстиції ОСОБА_1 , з 10 вересня 2020 року звільнено з посади начальника відділу організаційного та правового забезпечення військової прокуратури Південного регіону України.

28.09.2020 року, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 зі зверненням в якому просив на період працевлаштування виплачувати ОСОБА_1 щомісячну допомогу у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, а також надати статус ветерана військової служби.

19.10.2020 року позивач звернувся до керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону зі зверненням в якому, зокрема, просив:

- надати до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідну для прийняття правового рішення службову інформацію, а саме про те, що: « ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України - Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який передбачає ліквідацію військових прокуратур, як цілого військового організму, і на нього поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей»;

- надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ІНФОРМАЦІЯ_2 довідку про розмір мого посадового окладу та окладу за військове звання за посадою начальника відділу організаційного та правого забезпечення військової прокуратури Південного регіону України для нарахування та виплати щомісячної допомоги на період працевлаштування;

- видати позивачу аналогічну довідку про розмір посадового окладу та окладу за військове звання в трьох екземплярах.

Листом від 05.11.2020 року за № 07-3799вих-20 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону роз`яснила позивачу, що у відповідності до наказу Міністра оборони України від 10.09.2020 року № 449 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за п.п. «г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). При цьому, за змістом зазначеного наказу Міністра оборони України на позивача повинні поширюватися гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», про що підготовлено відповідного листа до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2.

05.11.2020 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 зі зверненням в якому просив здійснити нарахування та виплату (з 10.09.2020 року до працевлаштування), ОСОБА_1 щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, а також видати посвідчення ветерана військової служби.

Листом від 17.11.2020 за №12498 відповідачем повідомлено позивача, що ІНФОРМАЦІЯ_1 за вих. №12424 від 16.11.2020 року зроблено запит до командування військової частини НОМЕР_4 щодо надання роз`яснення та доведення алгоритму дій в ІНФОРМАЦІЯ_3 у разі звернення за виплатою зазначеної допомоги. Після надходження відповідних роз`яснень позивача буде повідомлено додатково.

Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання, а також невидачі посвідчення ветерана військової служби, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Рішенням ООАС від 12.07.2021 по справі № 420/3197/21 (набрало законної сили 17.11.2021) адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання за період з 10 вересня 2020 року по теперішній час та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної допомоги у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання за період з 10 вересня 2020 року по 12 липня 2021 року;

зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну допомогу у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання на картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005) ІПН отримувача НОМЕР_1 за період з 10 вересня 2020 року по 12 липня 2021 року;

визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не видання ОСОБА_1 посвідчення ветерана військової служби;

зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 видати ОСОБА_1 посвідчення ветерана військової служби;

стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 816 грн. 00 коп.

10.01.2022 позивач звернувся до відповідача з клопотанням виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №420/3197/21.

Відповідач листом від 18.01.2022 за вих. № 943/476 повідомив позивача, що нараховано для виплати щомісячної допомоги в розмірі посадового окладу та окладу за військове звання відповідно до наданих документів за період з 10.09.2020 по 12.07.2021 в сумі 92796, 23 грн, тобто з розрахунку посадового окладу в розмірі 7750 гривень та окладу за військове звання в розмірі 1480 гривень станом на 10.09.2020, зазначеного в довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 04.11.2020 № 21/62. Зазначений лист Позивач одержав 20.01.2022.

Виплату матеріальної допомоги за період з 10.09.2020 з по 12.07.2021 в сумі 92796, 23 грн. проведено в лютому 2022 року.

12.01.2022 позивач звернувся до відповідача з клопотанням здійснити донарахування та виплату з 13.07.2021 по 10.09.2021 щомісячної допомоги позивачу в розмірі посадового окладу та окладу за військове звання в добровільному порядку.

Відповідач листом від 11.02.2022 за вих. № 943/1415 повідомив про необхідність надання додаткових копій документів.

Позивач надав додаткові документи 09.06.2022.

Відповідач листом від 20.06.2022 за вих. №943/4461 повідомив Позивача, що відповідно до наданих документів нараховано для виплати щомісячної допомоги за період з 13.07.2021 по 09.08.2021 в розмірі окладу за військове звання в сумі 1336, 76 грн (з урахуванням раніше виплаченого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №420/3197/21, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 по справі №420/3197/21 та на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 04.11.2020 №21/62).

Зважаючи на те, що всупереч положенням пункту 3 статті ї Закону №1763-1V, абзацу 2 пункту 1.4 Положення Відповідач нарахував матеріальну допомогу без урахування посадового окладу Позивача, а за період з 10.08.2021 по матеріальну допомогу не нарахував взагалі, позивач надіслав на адресу відповідача звернення, в якому повідомив, що Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону в довідці від 04.11.2020 № 21/62 зазначено неправильний розмір посадового окладу Позивача - 7750 грн., оскільки суд в іншій адміністративній справі № 420/12942/20 визнав протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 посадового окладу в розмірі 7750 гривень та зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону здійснити перерахунок грошового забезпечення Позивача за період з 26.03.2020 по 10.09.2020 з урахуванням розміру посадового окладу прокурора регіональної прокуратури та надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді (начальник відділу) згідно з положеннями статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УІІ (далі - Закон № 1697-УІІ), тобто в розмірі - 45403 гривні 20 копійок

30.06.2022 відповідач здійснив виплату матеріальної допомоги позивачу за період з 13.07.2021 по 09.08.21 в сумі 1336,76 грн.

Зважаючи на те, що відповідач не здійснив донарахування та виплату позивачу недоодержаної частини щомісячної допомоги в розмірі посадового окладу (45403,20 грн) та окладу за військове звання (1480,08 грн) за період з 11.09.2020 по 10.09.2021, всього в сумі 468 466,37 грн (з урахуванням виплачених 92796,23 грн та 1336,76 грн), позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 по справі № 802/1933/18-а.

Такий порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання судового рішення, зокрема дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо здійснення нарахування та виплати позивачу щомісячної допомоги в розмірі посадового окладу 45 403,20 грн та окладу за військове звання в сумі 1480 грн в періоді з 11.09.2020 по 10.09.2020, всього в сумі 468466,37 грн, що, як зазначає позивач, суперечить судовим рішенням по справам №№ 420/3197/21, 420/12942/20.

Проте спірні правовідносини між сторонами, зокрема щодо обов`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну допомогу у розмірі посадового окладу та окладу за військове звання за період з 10 вересня 2020 року по 12 липня 2021 року - вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Тобто, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання вищевказаного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року по справі № 420/3197/21, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Суд, у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

При викладених вище обставинах, оскільки позовні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, суд дійшов висновку про наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України в частині позовних вимог щодо визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо здійснення нарахування та виплати позивачу щомісячної допомоги в розмірі посадового окладу 45 403,20 грн та окладу за військове звання в сумі 1480 грн в періоді з 11.09.2020 по 12.07.2021.

В іншій частині позовних вимог щодо періоду виплати щомісячної допомоги позивачу з 13.07.2021 по 10.09.2021 в розмірі посадового окладу та окладу за військове звання позов подано з додержанням вимог, викладених у статтях 160, 161 КАС України; підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі є незначної складності, у зв`язку із чим справа може бути розглянута за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Керуючись ст.ст. 171, 248, 257, 260, 261, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо здійснення нарахування та виплати позивачу щомісячної допомоги в розмірі посадового окладу 45 403,20 грн та окладу за військове звання в сумі 1480 грн в періоді з 11.09.2020 по 12.07.2021, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну матеріальну допомогу в розмірі окладу в сумі 45403,20 грн та окладу за військове звання в сумі 1480 грн за період з 11.09.2020 по 12.07.2022.

Адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо здійснення нарахування та виплати позивачу щомісячної допомоги в розмірі посадового окладу 45 403,20 грн та окладу за військове звання в сумі 1480 грн в періоді з 13.07.2021 по 10.09.2021,; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну матеріальну допомогу в розмірі окладу в сумі 45403,20 грн та окладу за військове звання в сумі 1480 грн за період з 13.07.2021 по 10.09.2021 - прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі.

Справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Надати відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, роз`яснивши право позивача подати до суду протягом п`яти днів із дня отримання відзиву на адміністративний позов відповідь на відзив, відповідача - право на подання заперечення протягом п`яти днів із дня отримання відповіді на відзив.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Роз`яснити сторонам, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://adm.od.court.gov.ua/sud1570/.

Повідомити відповідача про наявні в суді матеріали, які підлягають врученню суб`єкту владних повноважень як стороні, та про можливість їх отримання лише безпосередньо у суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена частині відмови у відкритті провадження щодо частини позовних вимог шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Завальнюк