Справа № 463/4505/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 463/4505/20 пров. № СК-А/857/15624/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2021 року (прийняте у місті Львові суддею Мармашем В. Я.; складене у повному обсязі 06 квітня 2021 року) про відмову у розподілі судових витрат в адміністративній справі № 463/4505/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - інспектор з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Мосур Юлія Валеріївна, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Скасовано постанову про адміністративне правопорушення LV від 12.03.2020, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

У частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління безпеки міста Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 420,40 грн судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

15.02.2021 за вх. № 3693 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, зазначивши, що про рішення він дізнався 03.02.2021. На підтвердження понесених витрат до вказаного клопотання долучено письмові докази їх понесення.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2021 року відмовлено у розподілі судових витрат.

Не погодившись із рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 вересня 2020 року, в частині відмови стягнення моральної шкоди, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови стягнення моральної шкоди і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 24 вересня 2020 року в адміністративній справі № 463/4505/20 в частині відмови у стягненні відшкодування моральної шкоди скасовано.

Стягнуто з Управління безпеки міста Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 500 (п`ятсот) грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2021 року, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що судом при постановленні ухвали допущено неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви, тому просив скасувати вказану ухвалу і прийняти нове рішення, яким стягнути судові витрати з відповідача.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до ухвали від 21.08.2020 розгляд цієї справи проводиться за правилами спрощеного провадження, судові дебати не проводяться, а тому він не мав змоги подати будь-які докази або заяви щодо судових витрат, разом з тим у позовній заяві він повідомляв про попередній розрахунок судових витрат. Також вказує, що клопотання подане протягом 5 днів строк з дня отримання копії рішення.

У судовому засіданні позивач зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує повністю, просить їх задовольнити та стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу.

У засідання суду апеляційної інстанції представник відповідачів не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

А відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач до закінчення розгляду у справі в суді першої інстанції заяви про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу не подавав і клопотання, з наданням доказів, про відшкодування витрат у позовній заяві не зазначав.

Щодо наведеного, колегія суддів зазначає, що судові дебати не проводяться при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження, через що позивач не мав змоги подати будь-які докази або заяви щодо судових витрат, при розгляді цієї справидо закінчення судових дебатів.

Крім того, позивач подававав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з 24.09.2021 (день прийняття рішення) на іншу дату, у зв`язку з неможливістю бути присутнім на судовому засіданні, що свідчить про те, що позивач мав сподівання на те, що розгляд справи ще не буде закінчено і відповідно він буде мати можливість подати клопотання про стягнення судових витрат з відповідними доказами.

Також, з матеріалів справи видно, що у тексті позовної заяви позивач повідомив суд про орієнтовний попередній розрахунок судових витрат у справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу з відповідними доказами подано до суду 08.02.2021, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті відправлення (а. с. 103), тобто більше ніж через п`ять днів після ухвалення судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що справа розглянута 24.09.2020 в порядку спрощеного провадження без участі позивача. Відповідно позивач не знав і не міг знати про дату ухвалення рішення і про рішення дізнався тільки після ознайомлення з матеріалами справи 03.02.2021 (а. с. 95).

З наведеного видно, що клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу з відповідними доказами подано до суду в межах визначеного законом п`ятиденного строку, проте з моменту коли позивач дізнався про рішення, а не його прийняття.

Враховуючи наведене та те, що КАС України не визначено порядок подання клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у справах, які розглядаються у спрощеному провадженні без часті сторін, колегія судів дійшла висновку про те, що позивачем були вчинені достатні дії та в належний строк для подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про передчасність висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відмовляючи у задоволенні цього клопотання через пропуск строку його подання, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, позаяк в такому випадку він повинен був залишити це клопотання без розгляду.

Щодо вирішення цього клопотання колегія суддів зазначає таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 суд висловив правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 у справі № 826/856/18.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.04.2020, укладеного між ним та Адвокатським об`єднанням «Львівська адвокатська компанія»; розрахунок гонорару на загальну суму 4867, 80 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру за № 15, 17, 42 на загальну суму 4865 грн (а. с. 99 - 102).

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач був повідомлений про розгляд клопотання про стягнення понесених судових витрат, проте клопотання щодо зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу, не подавав.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що в позовній заяві позивач до орієнтовних витрат на правову допомогу відніс:

- усна консультація адвокатом, вивчення документів 1 год.;

- підготовка позовної заяви 2 год.;

- ознайомлення, вивчення з додатковими письмовими доказами, поданих відповідачем, підготовка відповіді на відзив 1 год.; всього 4 год.

Також, у розрахунку адвокатського гонорару зазначено про надання таких послуг:

- вивчення документів замовника, усна консультація 2 год.;

- підготовка позовної заяви 3 год.;

- підготовка заяви про усунення недоліків 0,5 год;

- підготовка заяви про відкладення 0,5 год.; всього - 6 год.

З наведеного видно, що такі послуги як усна консультація, вивчення документів та підготовка позовної заяви у попередньому і остаточному розрахунку наданих послуг співпадають, проте не співпадають визначення потраченого на їх надання часу, що викликає у колегії суддів сумнів реальності визначення потраченого на надання таких послуг часу.

За таких обставин, враховуючи, що справа належить до категорії справ незначної складності, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн, позаяк такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, частки задоволених вимог, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та обсягом наданих послуг (робіт).

При цьому, витрати на підготовку заяви про усунення недоліків та підготовку заяви про відкладення, відшкодуванню не підлягають, позаяк такі виникли у позивача у зв`язку з необхідністю усунення недоліку своєї позовної заяви та потребами позивача у відкладенні розгляду справи і не пов`язані з підготовкою до розгляду справи.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям судового рішення про часткове задоволення клопотання про стягнення понесених судових витрат на правову допомогу.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення клопотання, через що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям судового рішення про часткове задоволення клопотання з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.229, 308, 317, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2021 року в адміністративній справі № 463/4505/20 скасувати.

Клопотання ОСОБА_1 про стягнення на його користь судових витрат на отримання правничої допомоги задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління безпеки міста Львівської міської ради (вул. Зелена, 9, місто Львів, 79005, ) судові витрати на правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 21 липня 2022 року.