Справа № 200/9063/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року справа №200/9063/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г. М., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 р. у справі № 200/9063/21 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецької обласної прокуратури (далі відповідач), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі № 200/991/21-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення її на посаді прокурора Краматорської місцевої прокуратури, за період з 01.04.2021 по 28.05.2021; зобов`язати Донецьку обласну прокуратуру виплатити на користь позивачки середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі № 200/991/21-а, за період з 01.04.2021 по 28.05.2021 у сумі 40 832, 40 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі № 200/991/21-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, за період з 02.04.2021 по 28.05.2021; зобов`язав Донецьку обласну прокуратуру виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі № 200/991/21-а, за період з 02.04.2021 по 28.05.2021 у сумі 38 790, 78 грн.; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 862, 60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Відповідач, з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 поновлення ОСОБА_1 в окружній прокуратурі, визнано судом апеляційної інстанції таким, що не відповідало нормам матеріального права.

Апелянт зазначає, що на сьогоднішній день норми процесуальних кодексів та норми законодавства про виконавче провадження не встановлюють чіткого визначення терміну «негайно». Термін «негайно» неодноразово зустрічається в Цивільному Кодексі України, у розумінні строку виконання зобов`язань і авторами науково- практичних коментарів до нього тлумачиться як таке, що виходячи із засади розумності, має бути здійснене в мінімальний строк, достатній для вчинення конкретної дії. Європейський суд з прав людини при розгляді справи «Броуган та інші проти Сполученого Королівства», зазначив, що «негайно» не означає що це має відбутися миттєво, але означає, що це має відбутися якомога скоріше, з урахуванням місця, часу та обставин у кожній справі. Самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк. Натомість, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відмову роботодавця виконувати рішення суду та його умислу, спрямованого на такі дії чи бездіяльність.

Крім того, судом першої інстанції не враховані зміни в організації роботи органів прокуратури, обумовлені виконанням вимог Закону № 113-ІХ. Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 «Про день початку роботи окружних прокуратур» днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021. За приписами п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Відносно ОСОБА_1 відсутнє рішення щодо успішного проходження атестації. Виконання рішення суду щодо поновлення позивача в окружну прокуратуру призвело б до прямого порушення вимог Закону України № 113-ІХ. У зв`язку із зазначеним, поновити ОСОБА_1 в окружну прокуратуру було не можливо, у зв`язку з чим, у Донецької обласної прокуратури виникли об`єктивні труднощі по виконанню рішення суду щодо поновлення позивача саме в окружну прокуратуру.

Також, суд першої інстанції безпідставно обрахував середній заробіток, що підлягає стягненню за час затримки виконання рішення суду за період з 02.04.202 по 28.05.2021 включно, оскільки наказом керівника Донецької обласної прокуратури № 1115-к від 28.05.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора Краматорської місцевої прокуратури Донецької області з 28.05.2021, тобто цей день є робочим днем, за який нарахована та виплачена заробітна плата.

На думку апелянта вимоги про бездіяльність прокуратури Донецької області, щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягають перевірці у межах справи № 200/991/21-а під час вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах в порядку судового контролю та не може бути самостійним предметом іншого позову.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем порушено строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дане судове рішення прийнято колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта серії НОМЕР_1 та копія картки платника податків від 23.10.2012 (а.с.23-26).

Як вбачається з копії трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 20.08.2007 року працює в органах прокуратури (а.с.14-22).

Наказом прокурора Донецької області від 06.07.2017 року № 1221-к ОСОБА_1 призначена прокурором Краматорської місцевої прокуратури (а.с.56).

Судом встановлено, що 07.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Генерального прокурора про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі і допуску для цього до проходження атестації (а.с.60).

Рішенням № 58 Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23.11.2020 встановлено неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, як такої, що набрала 69 балів, що є менше прохідного балу (70) для успішного складення іспиту, вона не допускається до проходження іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички та припиняє участь в атестації (а.с.59).

Наказом керівника Донецької обласної прокуратури від 24.12.2020 № 1915-к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Краматорської місцевої прокуратури Донецької області та органів прокуратури з 29.12.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру. Підстава наказу: друга кадрова комісія, рішення № 58 від 23.11.2020 (а.с.57).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року по справі № 200/991/21-а задовольнив частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання незаконними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, а саме суд: визнав протиправним і скасував наказ керівника Донецької обласної прокуратури № 1915-к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Краматорської місцевої прокуратури Донецької області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру; поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора Краматорської окружної прокуратури Донецької області з 30.12.2020 року; стягнув з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2020 по 01.04.2021 в розмірі 65 331, 84 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів). В решті позовних вимог відмовив. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Краматорської окружної прокуратури Донецької області та присудження їй виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць було допущено судом до негайного виконання.

Листом від 19.04.2021 № 07-647вих-21 Донецька обласна прокуратура повідомила ОСОБА_1 про те, що наказом Генерального прокурора № 2ш від 17.02.2021 затверджено структуру та штатну чисельність Донецької обласної прокуратури, виключено в структурі та штатному розписі Краматорську місцеву прокуратуру, замість якої утворено Краматорську окружну прокуратуру, тобто не передбачено посаду прокурора Краматорської місцевої прокуратури Донецької області, яку обіймала позивачка. За таких обставин, поновлення ОСОБА_1 на посаді, зазначеної судом, наразі не є можливим (а.с.27-28).

Після отримання Донецькою обласною прокуратурою постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2021 ВП № 65470664 (а.с.72) наказом від 28.05.2021 № 1115-к позивачку поновлено на посаді прокурора Краматорської місцевої прокуратури Донецької області з 30.12.2020 (а.с.70).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 скасовано Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 квітня 2021 року у справі № 200/991/21-а в частині вимог про визнання протиправним і скасування рішення Другої кадрової комісії № 2 від 23.11.2020 року № 58 та прийнято нове рішення в цій частині, яким визнано протиправним і скасовано рішення Другої кадрової комісії № 2 від 23.11.2020 року № 58 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 прокурором Краматорської місцевої прокуратури Донецької області. Змінено рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 квітня 2021 року у справі № 200/991/21-а - в мотивувальній частині щодо вимог про поновлення на посаді. Змінено абзац третій, шостий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 квітня 2021 року у справі № 200/991/21-а , замість назви окружної прокуратури Донецької обласної прокуратури зазначити місцевої прокуратури Донецької області. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За частиною 2 статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Не виконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 зазначеного Кодексу, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Суд зазначає, що стаття не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в разі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказує на його бажання бути поновленим на роботі.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно з статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що наявність вини відповідача в затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог. Наявність вини випливає з норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц і від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 02 жовтня 2019 року у справі №823/1507/18, та правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України викладеною у постанові від 23 червня 2015 року у справі № 21-63а15.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Як зазначалось, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року по справі № 200/991/21-а, суд зокрема, поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора Краматорської окружної прокуратури Донецької області з 30.12.2020.

При цьому, рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Краматорської окружної прокуратури Донецької області та присудження їй виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць було допущено судом до негайного виконання.

Наказом від 28.05.2021 № 1115-к позивачку поновлено на посаді прокурора Краматорської місцевої прокуратури Донецької області з 30.12.2020.

Тобто, виконання судового рішення від 01 квітня 2021 року про поновлення на посаді, незважаючи на зазначення в рішенні суду про негайне його виконання, відбулося лише 28.05.2021.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Суд не приймає посилання апелянта на те, що рішення суду про поновлення позивача на роботі не виконувалося не з вини апелянта, як суб`єкта владних повноважень, оскільки особою, уповноваженою на прийняття рішення щодо поновлення позивача на роботі є відповідач, як роботодавець.

Суд не приймає посилання апелянта як на обґрунтування правомірності своїх дій на те, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 поновлення ОСОБА_1 в окружній прокуратурі, визнано судом апеляційної інстанції таким, що не відповідало нормам матеріального права, оскільки вказане судове рішення не скасовувало та не змінювало обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду першої інстанції про поновлення на роботі працівника. Крім того, рішення суду апеляційної інстанції прийнято після ухвалення наказу відповідача про поновлення позивача на роботі, в термін який свідчить про зволікання відповідачем виконання рішення суду та підтверджує відсутність перешкод у негайному виконанні рішення суду в частині поновлення позивача на роботі.

Щодо посилання апелянта на те, що вимоги про бездіяльність прокуратури Донецької області, щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягають перевірці у межах справи № 200/991/21-а під час вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах в порядку судового контролю та не може бути самостійним предметом іншого позову, суд зазначає, що вказані вимоги є пов`язаними з вимогами про виплату на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 у справі № 200/991/21-а.

Отже, оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі за своєю суттю є компенсацією середнього заробітку, то за наявності підстав для цього вона підлягає стягненню з органу, у відносинах публічної служби з яким перебуває позивач.

Щодо посилання апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України у разі, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Колегія суддів зазначає про те, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України установлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Позовні вимоги стосуються стягнення належної йому заробітної плати, які, відповідно до статті 233 КЗпП України, не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 808/1271/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 26 травня 2022 року у справі № 420/10861/21.

Разом з цим, суд першої інстанції помилково визначив кінцеву дату періоду затримки в поновленні позивача на посаді згідно з рішенням суду, як 28.05.2021, оскільки як зазначалось, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу, наказом яким позивача поновлено є наказ від 28.05.2021, на підставі якого позивача було поновлено на посаді, тобто він приступив до виконання обов`язків з 28.05.2021.

Тому розрахуванню підлягає в період з 02.04.2021 по 27.05.2021 включно (37 робочих днів), а сума середнього заробітку, який підлягає стягненню складає 37769,97 грн (38 робочих днів * 1 020, 81 середньоденної заробітної плати позивачки), у зв`язку чим рішення суду підлягає зміні в цій частині.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції частково невірно застосовано норми матеріального права до певних правовідносин у цій справі, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 р. у справі № 200/9063/21 - змінити.

Змінити в абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 р. у справі № 200/9063/21 цифри та слова «38 790, 78 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот дев`яносто гривень сімдесят вісім копійок)» цифрами та словами «37769,97 грн (тридцять сім тисяч сімсот шістдесят дев`ять гривень девяносто сім копійок)»

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 р. у справі № 200/9063/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 20 липня 2022 року.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдара

Г.М. Міронова