Справа № 440/2060/22
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 19 липня 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/2060/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Голубенко В.В.,

представника позивача - Шенк О.Ю.,

представника відповідача - Бодака О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправними та скасування пунктів припису, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Єристівський ГЗК" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції Центрального округу, в якій просить:

визнати протиправними та скасувати повністю пункти 2, 3, 9, 10 та 11 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23;

визнати протиправними та скасувати пункти 1, 4, 8 та 12 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23 в частині встановлених строків (термінів) їх виконання;

зобов`язати Державну екологічну інспекцію Центрального округу встановити достатній строк для виконання пунктів 1, 4, 8 та 12 припису від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23, а саме: пункт 1 - до 01 квітня 2022 року, пункт 4 - до 01 грудня 2022 року, пункт 8 - до 01 грудня 2022 року, пункт 12 - до 01 грудня 2022 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що висновки контролюючого органа про допущення позивачем вимог природоохоронного законодавства, сформульовані під час проведення перевірки, суперечать фактичним обставинам, є хибними та необ`єктивними, а відтак, складений на підставі таких висновків припис підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

23 травня 2022 року судом одержано відзив контролюючого органа на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачем грубо порушено вимоги законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Ухвалою від 20 червня 2022 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ "Єристівський ГЗК" до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправними та скасування пунктів припису, зобов`язання вчинити певні дії в частині зобов`язання Державної екологічної інспекції Центрального округу встановити достатній строк для виконання пункту 1 припису від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23, а саме: пункт 1 - до 01 квітня 2022 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Державної екологічної інспекції Центрального округу в судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно наказу Державної екологічної інспекції Центрального округу № 06-27/757 від 10 вересня 2021 року, направлення № 06-28/724 від 10 вересня 2021 року відповідачем проведено планову перевірку позивача щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів з 13 вересня 2021 року по 24 вересня 2021 року.

За результатами заходу контролю складено Акт від 24 вересня 2021 року № 06-28/724, у якому зафіксовано чотирнадцять порушень вимог природоохоронного законодавства.

У подальшому з метою усунення виявлених порушень природоохоронного законодавства, відповідачем сформовано Припис № 38/02.4-23 від 01 жовтня 2021 року про усунення порушень природоохоронного законодавства, яким позивача зобов`язано:

пункт 1: отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від усіх стаціонарних джерел викиду ЄГЗК з урахуванням нововиявлених джерел викиду за адресою Полтавська обл., м. Горішні Плавні, с. Гора, вул. Волошинська - у строк до 31 грудня 2021 року;

пункт 2: вжити заходів для дотримання умов скидання зворотних вод у водний об`єкт згідно діючого дозволу на спеціальне водокористування для недопущення подальших перевищень встановлених нормативів затверджених гранично допустимих концентрацій у зворотних водах Єристівський ГЗК - у строк до 01 листопада 2021 року;

пункт 3: погодити в установленому порядку проект зон санітарної охорони водозабірних об`єктів для водопостачання ТОВ "Єристівський ГЗК - у строк до 01 листопада 2021 року;

пункт 4: усунути виявлені невідповідності в частині здійснення водозабору, здійснення скидів та викидів в атмосферне повітря на ТОВ "Єристівський ГЗК" умовам висновку державної екологічної експертизи від 12 листопада 2012 № 16/01.11.2012-144 щодо матеріалів "Оцінка впливу на навколишнє середовище будівництва ТОВ "Єристівський ГЗК" - у строк до 01 листопада 2021 року;

пункт 5: надати робочий проект господарської діяльності з позитивним висновком державної екологічної експертизи на господарську діяльність з видобування корисних копалин ТОВ "Єристівський ГЗК" після проведення переоцінки запасів у 2014 році - у строк до 13 жовтня 2021 року;

пункт 6: надати робочий проект "Будівництво гірничо-збагачувального комбінату на базі Єристівського родовища. Корегування гірничотранспортної частини. 6/50139-П. Корегування проекту", ТОВ "НВП КАІ", м. Кривий Ріг, 2020 р. - у строк до 13 жовтня 2021 року;

пункт 7: надати робочий проект "Будівництво гірничо-збагачувального комбінату на базі Єристівського родовища. Корегування гірничотранспортної частини. 02-231/50139-2020-П. Корегування і проекту" ТОВ "ЕНЕРГОМАЙНТРАНС", м. Харків, 2020 р. - у строк до 13 жовтня 2021 року;

пункт 8: отримати висновок з оцінки впливу на довкілля господарської діяльності на діяльність кар`єрів та видобування корисних копалин відкритим способом, їх перероблення чи збагачення на місці на площі понад 25 гектарів - у строк до 01 лютого 2022 року;

пункт 9: вжити заходів щодо недопущення видалення відпрацьованих мастил (олив) шляхом їх спалювання (на підставі п. 14 Постанови КМУ "Деякі питання збирання, перевезення, зберігання, оброблення (перероблення), утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив)" - у строк до 30 листопада 2021 року;

пункт 10: оформити в установленому законом порядку право користування частиною земельної ділянки з кадастровим номером :50:030:0267 для розміщення місця видалення відходів "Піонерна насип (Північ Західного відвалу) - у строк до 30 грудня 2021 року;

пункт 11: усунути порушення природоохоронного законодавства, що полягає у засміченні земельних ділянок відходами виробництва корисних копалин, знятті та перенесенні ґрунтового покриву земельних ділянок без розроблених робочих проектів із землеустрою щодо зняття і перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок з кадастровими номерами :50:030:0267 та :50:030:0183 загальною площею 258,8 га - у строк до 30 листопада 2021 року;

пункт 12: вжити заходи для недопущення експлуатації місця видалення відходів, на яке Єристівського ГЗК виготовлено та погоджено паспорт місця видалення відходів "Піонерна насип (Північ Західного відвалу)" від 20 квітня 2011 року № 62, що знаходиться в 9 км до м. Комсомольськ у північно-західному напрямку, яке розміщено на частині Земельних ділянок 1 і 2 без розроблення звіту з оцінки впливу на довкілля місця видалення відходів та отримання висновку з оцінки впливу на довкілля місця видалення відходів, на яке ЄГЗК виготовлено та погоджено паспорт місця видалення відходів "Піонерна насип (Північ Західного відвалу)" від 20 квітня 2011 року № 62, що знаходиться в 9 км до м. Комсомольськ у північно-західному напрямку - у строк до 01 лютого 2022 року.

26 жовтня 2021 року позивач звернувся зі Скаргою до Державної екологічної інспекції України про оскарження Припису в адміністративному порядку в частині порушень, вказаних у пунктах 2, 3, 9, 10, 11 Припису № 38/02.4-23 від 01 жовтня 2021 року.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, на даний час результати розгляду скарги Державною екологічною інспекцією України позивачу невідомі.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач добровільно та у встановлений строк усунув порушення, встановлені в пунктах 5, 6, 7 спірного Припису № 38/02.4-23 від 01 жовтня 2021 року.

Разом із тим, ТОВ "Єристівський ГЗК" не погодилось з достатністю наданого відповідачем строку для усунення порушень, встановлених у пунктах 1, 4, 8 та 12, у зв`язку із чим звернулось до суду з вимогою визнати названі пункти протиправними та скасувати їх в частині встановлення строків (термінів) їх виконання, а також зобов`язати Державну екологічну інспекцію Центрального округу встановити достатній строк для виконання вимог пунктів 1, 4, 8 та 12 спірного Припису. У подальшому позивачем була подана заява про закриття провадження у справі в частині зобов`язання Державної екологічної інспекції Центрального округу встановити достатній строк для виконання пункту 1 припису від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23, а саме: пункт 1 - до 01 квітня 2022 року. Крім того, позивач заперечує факт допущення у господарській діяльності ТОВ "Єристівський ГЗК" порушень, зафіксованих відповідачем у пунктах 2, 3, 9, 10, 11 спірного припису, з огляду на що просить суд визнати останні протиправними та скасувати в повному обсязі.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, визначає Закон України від "Про охорону навколишнього природного середовища" 25.06.1991 № 1264- XII (далі - Закон № 1264-XII).

Завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами (стаття 34 Закону № 1264-XII).

Відповідно до статті 35 Закону № 1264-XII державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі. Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.

Частиною першою статті 20-2 Закону № 1264-XII передбачено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: - про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля; про використання та охорону земель; про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення рослинного світу; про охорону, раціональне використання та відтворення тваринного світу; щодо дотримання правил створення, поповнення, зберігання, використання та державного обліку зоологічних, ботанічних колекцій і торгівлі ними; під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання; про збереження об`єктів рослинного та тваринного світу, занесених до Червоної та Зеленої книг України, формування, збереження і використання екологічної мережі; про природно-заповідний фонд; про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; у сфері хімічних джерел струму в частині забезпечення екологічної безпеки виробництва хімічних джерел струму та утилізації відпрацьованих хімічних джерел струму, ведення обліку обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію; щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; про біологічну та генетичну безпеку щодо біологічних об`єктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно із частиною першою статті 68 Закону № 1264-XII порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), визначено Законом № 877-V.

Частиною шостою статті 7 Закону № 877-V врегульовано, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи-підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

За приписами частини сьомої статті 7 Закону № 877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

За змістом частини восьмої статті 7 Закону № 877-V припис - це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до абзацу 3 статті 11 Закону № 877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства.

Положеннями частини другої статті 12 Закону № 877-V передбачено, що невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що суть припису - це виключно обов`язкова письмова вимога щодо усунення конкретних порушень вимог законодавства, відповідно до положень статі 40 Закону № 1264-XII до обов`язкових екологічних вимог відносять: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.

Надаючи оцінку спірному припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23, зокрема, пунктам 2, 3, 9, 10 та 11 припису, та пунктам 1, 4, 8 та 12 припису в частині встановлених строків (термінів) їх виконання, суд виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що пунктом 2 спірного Припису зобов`язано позивача вжити заходів для дотримання умов скидання зворотних вод у водний об`єкт згідно діючого дозволу на водокористування для недопущення подальших перевищень встановлених нормативів затверджених гранично допустимих концентрацій у зворотних водах ТОВ «Єристівський ГЗК, оскільки в ході перевірки Держекоінспекція встановила порушення пункту 3 частини першої ст. 44, ст. 70, частини другої ст. 72 та пункту 6 частини третьої ст. 110 ВК України.

В п.3 акту перевірки відповідачем зазначено, що ТОВ «Єристівський ГЗК отримано дозвіл на спеціальне водокористування від 16 липня 2021 року № 128/ПЛ/49д-21 на строк до 16 липня 2024 року, яким встановлено ліміти скидання забруднюючих речовин зі зворотними (кар`єрними) водами із випуску № 1 через обвідний, відвідний канал, гирло р.Сухий Кобелячок у Кам`янське водосховище /а.с.101-107 т.1/.

В ході перевірки відповідачем здійснено відбір проб зворотних (кар`єрних) вод ТОВ «Єристівський ГЗК та проведено інструментально-лабораторний контроль за дотриманням нормативів затверджених гранично допустимих концентрацій показників складу та властивостей зворотних (кар`єрних) вод ТОВ «Єристівський ГЗК.

В ході проведення Перевірки відповідач здійснив 3 відбори проб зворотних (кар`єрних) вод:

14 вересня 2021 року - за результатами відбору складено Акт відбору проб вод № 20 21/П /а.с.108-110 т.1/;

16 вересня 2021 року - за результатами відбору складено Акт відбору проб вод № 21 21/П /а.с.111-113 т.1/;

24 вересня 2021 року за результатами відбору складено Акт відбору проб вод № 25 21/П /а.с.114-116 т.1/.

В подальшому за результатами проведеного відбору проб зворотних (кар`єрних) вод відповідач здійснив 3 вимірювання (відповідно до кількості Актів) показників складу та властивостей проб вод:

21 вересня 2021 року здійснено вимірювання показників складу та властивостей вод, відібраних відповідно до Акту №20 21/П за результатами складено Протокол № 20-2021/П від 22 вересня 2021 року /а.с.117-119 т.1/;

23 вересня 2021 року здійснено вимірювання показників складу та властивостей вод, відібраних відповідно до Акту №21 21/П за результатами складено Протокол № 21-2021/П від 24 вересня 2021 року /а.с.120-122 т.1/;

30 вересня 2021 року здійснено вимірювання показників складу та властивостей вод, відібраних відповідно до Акту №25 21/П за результатами складено Протокол № 25-2021/П від 30 вересня 2021 року /а.с.123-125 т.1/.

За результатами перевірки та проведених відборів та вимірювань відповідач прийшов до висновку про перевищення позивачем встановленої гранично допустимої концентрації за показниками БСК5, ХСК, сульфати, сухий залишок, нітрит-іони, хлорид-іони та залізо загальне, що є порушенням п. 3 ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 70, п. 6 ч. 3 ст. 110, ч.2 ст. 72 ВК України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відбір проб зворотних вод ТОВ «Єристівський ГЗК" був проведений відповідно до ДСТУ ISO 5667-10:2005 "Якість води. Відбирання проб. Частина 10. Настанови щодо відбирання проб стічних вод", а тимчасове зберігання та транспортування відповідно до ДСТУ ISO 5667-3-2001 "Якість води. Відбирання проб. Частина 3. Настанови щодо зберігання та поводження з пробами", що не заперечувалось відповідачем.

В Таблиці 1 п.6 ДСТУ ISO 5667-3-2001 "Якість води. Відбирання проб. Частина 3. Настанови щодо зберігання та поводження з пробами" зазначені головні способи консервування проб. Фізикоімічний і хімічний аналізи, відповідно до яких такі показники як ХСК, сухий залишок, нітрити, фосфати мають максимальний рекомендований час консервування перед аналізуванням 24 години. Також зазначені вимоги щодо температури, при якій повинні зберігатися проби.

Як свідчать матеріали справи, проби були відібрані 14 вересня 2021 року, 16 вересня 2021 року та 24 вересня 2021 року, що підтверджується актами відбору проб вод, проте вимірювання показників складу та властивостей вод було здійснено 21 вересня 2021 року, 23 вересня 2021 року та 30 вересня 2021 року відповідно, що підтверджується колонкою 1 "дати відбору та вимірювання" в протоколах від 22 вересня 2021 року, 24 вересня 2021 року та 30 вересня 2021 року відповідно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що кожне з вимірювань показників складу та властивостей вод було проведене зі значним порушенням максимально допустимих строків, передбачених ДСТУ про поводження з пробами.

В судовому засіданні були допитані в якості свідків державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, які безпосередньо здійснювали відбір проб та проводили інструментально-лабораторний контроль за дотриманням нормативів затверджених гранично допустимих концентрацій показників складу та властивостей зворотних (кар`єрних) вод ТОВ «Єристівський ГЗК". Як пояснили свідки, кожне з вимірювань показників складу та властивостей вод було проведено вчасно, відповідно до вимог чинного законодавства, проте, оскільки протокол має форму, яка затверджена наказом Міністерства екології та природних ресурсів України, тому вносити додаткові показники не має можливості.

Суд вважає необґрунтованими дані покази свідків, оскільки таблицею, яка зазначена в п.5 протоколів "Результати вимірювань" передбачена можливість напроти кожного показника зазначити дату відбору та дату вимірювання, що підтверджується колонкою 1 "дати відбору та вимірювання".

Посилання відповідача на той факт, що дата вимірювання в протоколі, що знаходиться в колонці "1" під датою відбору являє собою дату не лише проведення останнього вимірювання, що в даному випадку є БСК5, який проводиться на п`ятий день з початку вимірювань, а також включає в себе час на обробку отриманих результатів, суд вважає недоведеними, оскільки такі доводи не ґрунтуються на правових нормах, які регламентують складання та заповнення Протоколів, що передбачено Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 19 квітня 2013 року № 179 "Про запровадження форм документації підрозділів інструментально-лабораторного контролю Держекоінспекції України та її територіальних органів".

Як вже зазначалося вище, відповідно до п.5 Протоколу вимірювань показників складу та властивостей вод, форма якого затверджена наказом № 179, дата вимірювання показників складу та властивостей вод повинна бути вказана в кожному рядку відповідного показника чи забруднюючої речовини, стосовно яких проводились вимірювання.

Покази свідків стосовно того факту, що для обробки результатів вимірювання показників складу та властивостей вод потрібний значний час, зокрема це стосується БСК5, суд вважає недоведеними. Ані відповідачем, ані свідками не було надано правового обґрунтування даної позиції, зокрема, форма протоколу, яка затверджена Наказом № 179, не пов`язує та не ототожнює час завершення математичних обрахунків з датою відповідного інструментально-лабораторного вимірювання. Крім того, ані відповідачем, ані свідками не зазначено, скільки саме було потрібно часу для належного вимірювання показників складу та властивостей вод.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено того факту, що аналіз проб вод було розпочато вчасно.

Таблицею 1 ДСТУ про поводження з пробами передбачено, що проби щодо БСК5, ХСК, сухий залишок, нітрити, фосфати повинні бути охолоджені до температури від+2 до +5 С.

Як свідчать матеріали справи, а саме: акт відбору проб вод від 24 вересня 2021 року містить графу 12 таблиці, в якій зазначено, що проби води були охолоджені без вказівки до якої температури, а акти відбору проб вод від 14 вересня 2021 року та від 16 вересня 2021 року всупереч формі, затвердженої наказом Міністерством екології та природних ресурсів України №179 від 19 квітня 2013 року, взагалі не містять графу 12 таблиці, в якій повинні бути зазначені відомості про попередню обробку проб (а саме їх охолодження).

В судовому засіданні свідки надали покази, відповідно до яких проби були поміщені в окремі скляні посудини із темного скла, які були поміщені в ізотермічний контейнер де, для охолодження проб, знаходився лід. Як зазначив свідок, встановити, яка саме температура була в контейнері, не має можливості, оскільки в самому контейнері відсутній термометр.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушені вимоги ДСТУ про поводження з пробами щодо зберігання та вимірювання відібраних проб води, що свідчить про необ`єктивність здійснених вимірювань.

Відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 389 від 20 липня 2009 року (надалі «Методика») з моменту встановлення факту скиду зворотних вод з перевищенням встановлених нормативів ГДС до повного його припинення проби води відбираються не менше трьох разів.

Тобто, встановлення факту перевищення ГДК неможливо без проведення відбору проб води три рази.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем під час перевірки відбір проб зворотних вод було здійснено 3 рази, а саме: Акт відбору проб вод № 20 21/П від 14 вересня 2021 року, Акт відбору проб вод № 21 21/П від 16 вересня 2021 року, Акт відбору проб вод № 25 21/П від 24 вересня 2021 року.

Проте, суд вважає необхідним зазначити, що перевірка проводилась відповідачем з 13 вересня 2021 року по 24 вересня 2021 року, що підтверджується направленням, актом та іншими документами, та не заперечувалось відповідачем. При цьому вимірювання показників складу та властивостей проб вод, відібраних відповідно до акту відбору проб вод № 25 21/П від 24 вересня 2021 року здійснено 30 вересня 2021 року, тобто після закінчення перевірки та після складання Акту.

Таким чином відповідач фактично продовжував здійснювати перевірку вже після закінчення строку дії направлення на перевірку. Рішення про продовження перевірки у встановленому законодавством порядку відповідачем до суду не було надано.

Посилання відповідача на той факт, що відбір проб вод відбувся під час проведення перевірки, а сам протокол є встановленням кількісного факту концентрації речовин у пробах, тому використання даних із цього протоколу є законним, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

В акті перевірки від 24 вересня 2021 року № 06-28/724 зазначено порушення, а саме: перевищення встановлених нормативів затверджених гранично допустимих концентрацій зворотних (кар`єрних) вод за певними показниками з посиланням на протокол вимірювань показників складу та властивостей вод від 22 вересня 2021 року № 20-2021ЄП, складеного відповідно до акта відбору проб вод від 14 вересня 2021 року № 20-21/П. Щодо посилань на інші протоколи відбору проб акт перевірки не містить.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем був встановлений висновок в акті перевірки щодо перевищення нормативів затверджених гранично допустимих концентрацій зворотних (кар`єрних) вод позивачем передчасно, оскільки на момент складання акту та зазначення порушення в цьому акті у відповідача були відсутні вимірювань показників складу та властивостей проб вод, відібраних в порядку та у кількості, передбачених законодавством.

Крім того, суд зазначає, що оскільки оскаржуваний припис був винесений на підставі акту перевірки від 24 вересня 2021 року з урахуванням актів відбору проб вод та протоколів вимірювань показників складу та властивостей проб вод, в тому числі і з урахуванням протоколу № 25-2021/П від 30 вересня 2021 року, таким чином встановлення кількісного факту концентрації речовин у пробах, що було оформлено вищезазначеним протоколом № 25-2021/П від 30 вересня 2021 року є діями з проведення перевірки поза межами строку перевірки, що є свідченням того, що такі дії вчинені за відсутності у осіб, які здійснювали вимірювання, відповідних повноважень.

Проведення перевірки після закінчення дії направлення за відсутності доказів на підтвердження продовження строку його дії та відповідного наказу про продовження строку проведення перевірки є порушенням порядку проведення перевірки та, відповідно, підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним. Дана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 травня 2020 року у справі № 826/12176/16.

Відповідно до Правил охорони поверхневих вод від забруднення зворотними водами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 465 від 25 березня 1999 року (надалі «Правила») контрольний створ - поперечний перетин водотоку, в якому здійснюється контроль за якістю води.

Відповідно до п. 1.7 глави 1 Методики: контрольні створи - місця контролю якості води водного об`єкта, в яких мають дотримуватись встановлені норми якості води виходячи з цільового використання водного об`єкта.

Згідно з чинними Методичними рекомендаціями з розроблення нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти із зворотними водами, затверджених Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 173 від 05 березня 2021 року, норми якості води рекомендується досягати у створах (пунктах) водних об`єктів на певних відстанях від місць скидання зворотних вод або до місць водокористування та при скиданні зворотних вод такі пункти визначаються як контрольні створи, а також розрахунок нормативів гранично допустимий скид речовини (надалі -"ГДС") забруднюючих речовин із зворотними водами рекомендується виконувати з урахуванням норм якості води водного об`єкта в контрольному створі.

Як свідчать матеріали справи, а саме: акти відбору проб вод, взяття проб води здійснювалось відповідачем не в контрольних створах, що також не заперечувалось і відповідачем. Відповідно до колонки № 3 актів "точка і місце відбору (прив`язка до місцевості), глибина відбору,м зазначена наступна інформація: «Обвідний, відвідний канал, в яких здійснюються скид зворотних (кар`єрних) вод ТОВ «Єристівський ГЗК» (акт від 14 вересня 2021 року), «Випуск № 1 у через обвідний, відвідний канал, в який здійснюється сумарний скид зворотних вод ТОВ «Єристівський ГЗК» (акт від 16 вересня 2021 року), «Випуск № 1 у через обвідний, відвідний канал, в який здійснюється сумарний скид» (акт від 24 вересня 2021 року).

Відповідачем було зазначено, що здійснити відбір проб вод при перевірці позивача в контрольних створах було неможливо через неможливість встановлення контрольного створу водного об`єкта, в зв`язку з чим відбір проб вод був здійснений у місці, яке визначено Дозволом на спеціальне водокористування № 128/ПЛ/49д-21 від 16 липня 2021 року, тобто в актах відбору проб вод вказано правильне місце відбору.

Суд вважає дані доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.

Чинним законодавством передбачена вимога щодо місця здійснення відбору проб вод, а саме: контроль якості води повинен проводитися в контрольному створі водного об`єкта. Посилання відповідача на той факт, що в актах відбору проб прив`язка до місцевості в графі « 3» виконана коректно, а саме: зроблено запис із зазначенням інформації, що наведена в розділі 4 на сторінці 3 Дозволу на спеціальне водокористування № 128/ПЛ/49д-21 від 16 липня 2021 року «Випуск № 1 у через обвідний, відвідний канал, гирло р.Сухий Кобелячок у Кам`янське водосховище», є необґрунтованим, оскільки в розділі 4 на сторінці 3 Дозволу вказано тільки розташування водовипуску ЄГЗК, а не контрольного створу. При цьому, на сторінці 4 Дозволу в розділі 4 визначено, що контроль за якістю зворотних вод ЄГЗК проводиться у контрольних створах.

Як свідчать матеріали справи, акти відбору проб вод підписані Сеник О.О., Татарко А.В.

В судовому засіданні представником позивача зазначено, що дані особи лише супроводжували представників Держекоінспекції та не мали ані повноважень на підписання актів, ані професійних знань та навичок для надання зауважень щодо них.

Частиною 11 статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.

Також, у формі, затвердженій наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 179 від 19 квітня 20213 року, зазначається, що акт відбору проб води повинен бути підписаний представником підприємства.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що акти з боку позивача підписані або керівником, або уповноваженою особою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що пункт 2 припису є протиправним та підлягає скасуванню.

Матеріалами справи підтверджено, що пунктом 3 спірного припису зобов`язано позивача погодити в установленому порядку проект зон санітарної охорони водозабірних об`єктів для водопостачання ТОВ «Єристівський ГЗК.

В ході перевірки Держекоінспекція встановила відсутність погодженого в установленому порядку проекту зон санітарної охорони (далі «ЗСО») водозабірних об`єктів для водопостачання позивача, що є порушенням п. 4 ч. 1 ст. 98 ВК України та пункту 3 Правового режиму зон санітарної охорони водних об`єктів.

Надаючи оцінку спірному пункту припису, суд виходить з наступного.

В матеріалах справи міститься Дозвіл на спеціальне водокористування від 16 липня 2021 року № 128/ПЛ/49д-21 /т.1 а.с.101-107/, відповідно до якого позивач здійснює забір води з закільцьованих трубчастих колодязів № 1 та 2, які розташовані по вул. Волошинській 3 у селі Гора Кременчуцького району на власні потреби (питні і санітарно-гігієнічні та виробничі потреби, а також на використання води для: протипожежних потреб, потреб зовнішнього благоустрою територій міст та інших населених пунктів, пилозаглушення у шахтах та кар`єрах).

Відповідно до ст. 1 ВК України зона санітарної охорони - територія і акваторія, де запроваджується особливий санітарно-епідеміологічний режим з метою запобігання погіршення якості води джерел централізованого господарсько-питного водопостачання, а також з метою забезпечення охорони водопровідних споруд.

Частиною 1 ст. 93 ВК України передбачено, що з метою охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму.

Правовий режим зон санітарної охорони водних об`єктів затверджений постановою КМУ від 18 грудня 1998 року № 2024, пунктом першим якого передбачено, що з метою забезпечення охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних та оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони (ЗСО).

ЗСО водних об`єктів створюються на всіх господарсько-питних водопроводах незалежно від їх підпорядкованості або типу джерела водопостачання.

Таким чином, законодавство чітко встановлює вимогу для створення ЗСО водних об`єктів, а саме: з метою охорони водних об`єктів у районах забору води та для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб.

Статтею 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Пунктом 28 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення.

Як було з`ясовано в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, позивач не здійснює забір води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що незалежно від того чи здійснює позивач централізоване водопостачання, чи використовує воду лише для власних потреб і централізованого водопостачання не здійснює, для реальної охорони водного об`єкта від забруднень, для джерела водопостачання повинна бути створена фізична (реальна) зона санітарної охорони (така, що дійсно є на місцевості) і ця зона санітарної охорони повинна бути оформлена та зареєстрована згідно з вимогами земельного і водного законодавства, посилаючись при цьому на ст.1 ВК України.

Суд вважає необхідним зазначити, що ст. 1 ВК України є загальною нормою, проте ст. 93 ВК України є спеціальною нормою.

Більш того, посилання відповідача в письмових поясненнях на Постанову КМУ від 18 грудня 1998 року № 2024 та на ч.3 ст. 93 ВК України /т.3 а.с. 116-117/ є підтвердженням того, що у позивача відсутній обов`язок погоджувати в установленому порядку проект ЗСО водозабірних об`єктів для водопостачання, скільки вищезазначена постанова встановлює правовий режим ЗСО водних об`єктів, зокрема, межі ЗСО та їх окремих поясів, з метою забезпечення охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних та оздоровчих потреб, що чітко передбачено п.1 даної постанови та передбачено ст. 93 ВК України на яку посилався позивач в своїх поясненнях та в судовому засіданні, та дані доводи не були спростовані відповідачем.

Також суд зазначає, що вимога відповідача, яка зазначена в п.3 оскаржуваного припису щодо погодження в установленому порядку проект ЗСО, є некоректною, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 93 ВК України межі зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства погодженням проектів займається центральний органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральний органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральний органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласними, Київська, Севастопольська міські державні адміністрації, органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. Натомість позивач не є особою, на яку може бути покладений обов`язок погодити проект в установленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, пункт 3 припису є протиправним та підлягає скасуванню.

Зі змісту пункту 9 оскаржуваного припису вбачається, що відповідачем зобов`язано позивача вжити заходів щодо недопущення видалення відпрацьованих мастил (олив) шляхом їх спалювання.

Під час перевірки відповідач встановив порушення пункту 14 Порядку збирання, перевезення, зберігання, оброблення (перероблення) утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1221 від 17 грудня 2012 року та статті 17 Закону України «Про відходи».

В Акті відповідач посилається на те, що відповідно до технологічного регламенту процесу утилізації відпрацьованих олив в котлах водогрійних VIESMANN VITOPLEX 200, позивач здійснює спалювання відпрацьованих олив в котлах водогрійних VIESMANN VITOPLEX 200, які використовує для нагрівання води. Позивачем не вжито заходів щодо недопущення видалення відпрацьованих мастил (олив) шляхом їх спалювання.

Надаючи оцінку пункту 9 припису, суд виходить з наступного.

Чинне законодавство розрізняє утилізацію відходів та видалення відходів.

Статтею 1 Закону України «Про відходи» передбачено, що:

утилізація відходів - використання відходів як вторинних матеріальних чи енергетичних ресурсів;

видалення відходів - здійснення операцій з відходами, що не призводять до їх утилізації.

Відповідно до п. 14 Порядку збирання, перевезення, зберігання, оброблення (перероблення) утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив) суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері поводження з небезпечними відходами, вживають заходів до недопущення, зокрема, видалення відпрацьованих мастил (олив) шляхом їх спалювання.

Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, ЄГЗК не проводить видалення відпрацьованих мастил (олив) шляхом їх спалювання. ЄГЗК проводить утилізацію олив відповідно до вимог діючого законодавства та є переробником відпрацьованих мастил (олив) відповідно до Порядку.

Підпунктом 6 п. 3 Порядку передбачено, що переробники відпрацьованих мастил (олив) - суб`єкти господарювання, їх філії, інші відокремлені підрозділи, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами та власну матеріально-технічну базу для проведення робіт з оброблення (перероблення), утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив).

Пункт 5 Порядку встановлює, що переробники відпрацьованих мастил (олив), зокрема, забезпечують організацію та проведення робіт із збирання, перевезення, зберігання, оброблення (перероблення), утилізації та/або знешкодження відпрацьованих мастил (олив) згідно з пунктами 9-14 цього Порядку і відповідно до умов договорів, укладених з імпортерами, виробниками мастил (олив) та споживачами мастил (олив).

В матеріалах справи наявна ліцензія № АЕ 460733 від 20 травня 2015 року, відповідно до якої ЄГЗК має право на поводження з відпрацьованими нафтопродуктами, не придатними для використання за призначенням (у тому числі відпрацьовані моторні та індустріальні масла та їх суміші) /т.2 а.с.8/.

Крім того, на ЄГЗК затверджений Технологічний регламент процесу утилізації відпрацьованих нафтопродуктів станції технічного обслуговування на території промислової площадки ЄГЗК, згідно з яким відпрацьовані оливи утилізуються шляхом їх спалення у котлах водогрійних VIESMANN VITOPLEX 200 /т.2 а.с.9-24/.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що для отримання Дозволу на викиди в повітря ЄГЗК підготував та затвердив Пропозиції на отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, відповідно до яких котли водогрійні VIESMANN VITOPLEX 200 встановлені в котельні, яка забезпечує теплом і гарячою водою виробничі приміщення СТО.

В матеріалах справі міститься Звіт про проведення лабораторних вишукувань проб паливно-мастильних матеріалів, який підтверджує можливість використання відпрацьованих мастил (олив), як палива (вторинного енергетичного ресурсу) /т.1 а.с.143-146/.

Позивачем зазначено, що відпрацьовані мастила (оливи) обліковуються на ЄГЗК, як паливо (а не як відходи, що відповідає визначенню терміну «відходи» відповідно до ст.1 Закону України «Про відходи», що підтверджується листом ДП «Держзовнішінформ» від 25 січня 2022 року № 121/319 /т.1 а.с.185/.

Також позивач наголосив на тому, що котли водогрійні VIESMANN VITOPLEX 200 були включені у Дозвіл на викиди в повітря як джерела викидів 59, 60 та 61 /т.2 а.с.25/.

Згідно з Висновком державної екологічної експертизи № 16/24.07.2014-107 від 07 серпня 2014 року (копія міститься в матеріалах справи, /т.2 а.с.1-8/), була погоджена діяльність СТО, яке включає в себе котельні, які працюють на відпрацьованому маслі, та його вплив на довкілля був визнаний прийнятним.

Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства та документи, які були надані позивачем до суду, суд приходить до висновку, що позивач утилізує відповідно до законодавства відпрацьовані оливи шляхом їх використання, як вторинних енергетичних ресурсів та не проводить їх видалення.

Посилання відповідача на наявність на підприємстві Технологічного регламенту процесу утилізації відпрацьованих олив, затвердженого 06 серпня 2014 року технічним директором ТОВ «Єристівський ГЗК», котлів водогрійних VIESMANN VITOPLEX 200, необхідності нагрівання води, відпрацьованих олив, в зв`язку з чим логічним і законним є висновок інспектора про спалювання підприємством відпрацьованих олив в котлах водогрійних VIESMANN VITOPLEX 200, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки наявність факту порушення, зокрема, здійснення позивачем видалення відходів, взагалі не була зафіксована, а Держекоінспекцією не надано будь-яких документальних свідчень про спалювання масла з боку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що п.9 припису є незаконним та підлягає скасуванню.

Як свідчать матеріали справи, в ході перевірки Держекоінспекція встановила порушення позивачем положень ст.ст. 124 126 ЗК України і в п. 10 припису зобов`язала позивача оформити в установленому законом порядку право користування частиною земельної ділянки з кадастровим номером :50:030:0267 для розміщення місця видалення відходів «Піонерна насип (Північ Західного відвалу).

З акту вбачається, що під час перевірки ТОВ «Єристівський ГЗК» надано паспорт місця видалення відходів «Піонерна насип (Північ Західного відвалу)» від 20 квітня 2011 року № 62.

Відповідачем встановлено, що площа МВВ станом на 19 квітня 2021 року складає 258,8 га. Частина МВВ орієнтовною площею 159,40 га розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :50:030:0267, яка перебуває у постійному користуванні ПрАТ «Полтавський ГЗК».

В акті перевірки зазначено, що документи на право власності чи користування вказаною земельною ділянкою у ТОВ «Єристівський ГЗК» відсутні.

Крім цього відсутні рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду), відсутній вчинений правочин щодо цієї земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем зроблено висновок, що ТОВ «Єристівський ГЗК» вчинено дії які відповідно до закону є неправомірними, що свідчить про самовільне заняття та використання частини земельної ділянки з кадастровим номером :50:030:0267 для розміщення місця видалення відходів «Піонерна насип (Північ Західного відвалу)».

Надаючи оцінку даному порушенню, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :50:030:0267 знаходиться у постійному користуванні ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат».

02 листопада 2018 року між ПГЗК та ЄГЗК укладено Договір про встановлення земельного сервітуту № 2677, яким передбачено право ЄГЗК розташовувати рудні перевантажувальні пункти. В подальшому право сервітуту на дві частини земельної ділянки (з кадастровим номером :50:030:0267) площею 3,0380 та 2,8414 га, що становить в цілому 5,8794 га було зареєстровано /т.2 а.с.26-64/.

Суд зазначає, що висновок інспекції щодо самовільного заняття та використання частини земельної ділянки з кадастровим номером :50:030:0267 для розміщення місця видалення відходів «Піонерна насип (Північ Західного відвалу)» є необґрунтованим та не підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що загальна площа земельної ділянки з кадастровим номером :50:030:0267 складає 4661,08 га та враховуючи наявність встановленого для ТОВ «Єристівський ГЗК» сервітуту, відповідачем до суду не надані докази, які встановлюють точну площу земельної ділянки, яка самовільно зайнята позивачем. Відповідачем також не вказано ані метод вимірювання, ані інструменти вимірювання, осіб, що проводили вимірювання. Більш того, суд зазначає, що в акті перевірки площа самовільно зайнятої земельної ділянки зазначена у розмірі «орієнтовна площа 159,40 га», а в претензії № 193 у розмірі 159, 3832 га /т.1 а.с. 154-155/.

Таким чином, ані в акті, ані в приписі не зазначено, на підставі чого Держекоінспекцією було встановлено, яку частину земельної ділянки самовільно зайняв ЄГЗК (не здійснено прив`язку до географічних координат).

В судовому засіданні представником відповідача було зазначено, що інспектором візуальним оглядом було встановлено вищезазначене порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що інспекцією не надані належні та допустимі докази, які підтверджують порушення, зазначене в п.10 припису, оскільки геодезичне визначення меж цієї ділянки та меж МВВ чи інші обстеження на відповідних територіях не були проведені.

Крім того, суд вважає необхідним надати оцінку щодо здійснення повноважень відповідачем.

Порядок здійснення контролю врегульовано Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Повноваження Державної екологічної інспекції чітко визначені у положенні про Державну екологічну інспекцію України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 р. № 275 ( далі - Положення).

Згідно з Положенням основними завданнями Держекоінспекції є: здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо охорони земель, надр.

Більш детально повноваження уточнені в підпункті б) п. 4 Положення. Зокрема, ДЕІ здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства: про охорону земель, надр, зокрема щодо:

консервації деградованих і малопродуктивних земель;

збереження водно-болотних угідь;

виконання екологічних вимог під час надання у власність і користування, зокрема в оренду, земельних ділянок;

здійснення заходів із запобігання забрудненню земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами;

додержання режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні;

додержання екологічних нормативів з питань використання та охорони земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За змістом п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 (далі Положення № 15) державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до пп. 1 п. 3 Положення № 15 основними завданнями Держгеокадастру є реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, саме Держгеокадастр здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності.

В свою чергу, відповідно до абзаців 7 та 9 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що уповноваженим органом з питань проведенні перевірки з питання самовільного зайняття земельних ділянок є саме Держгеокадастр, а не Держекоінспекція.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що п.10 припису протиправним та підлягає скасуванню.

Під час проведення перевірки відповідач встановив в акті порушення позивачем охорони ґрунтів відповідно до положень ст. 168 ЗК України, ст. 17 Закону України «Про відходи», ст. 35 Закону України «Про охорону земель», в зв`язку з чим в пункті 11 припису зобов`язав позивача усунути порушення природоохоронного законодавства, що полягає у засміченні земельних ділянок відходами виробництва корисних копалин, знятті та перенесенні ґрунтового покриву земельних ділянок без розроблених робочих проектів із землеустрою щодо зняття і перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок з кадастровими номерами :50:030:0267 та :50:030:0183 загальною площею 258,8 га.

Відповідно до п.12 акту перевірки, під час перевірки ТОВ «Єристівський ГЗК» надано паспорт місця видалення відходів «Піонерна насип (Північ Західного відвалу)» від 20 квітня 2011 року № 162, що знаходиться в 9 км до м.Комсомольськ у північно-західному напрямку. Площа МВВ станом на 19 квітня 2021 року складає 258,8 га.

Робочий проект землеустрою щодо зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок з кадастровими номерами :50:030:0267 та :50:030:0183 та дозволи на зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок відсутній.

Під час натурного обстеження встановлено, що верхній родючий шар ґрунтового покриття частини земельних ділянок з кадастровими номерами :50:030:0267 та :50:030:0183 загальною площею 258,8 га не знято і не перенесено, що призвело до його псування та знищення.

На місцевості відсутні будь-які ознаки зняття і перенесення родючого шару ґрунту.

Надаючи оцінку даному порушенню, суд виходить з наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» забруднення земель це накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін.

Позивачем зазначено, що ГЗК відповідно до спеціального дозволу №2768 від 27 серпня 2002 року та Угоди №2768 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин від 12 травня 2017 року здійснює розробку Єристівського родовища залізистих кварцитів та видобуває залізну руду, а не здійснює її виробництво.

В ході розробки Єристівського кар`єру у підприємства виникають відходи (код відходу 1450.2.9.32, найменування згідно ДК 005-96 "Відходи (породи гірські, земля), що утворюються під час проведення розкривних робіт у процесі створення шахт (копалень) та кар`єрів") /т.3 а.с.61-76/. Під час виробництва залізної руди утворюються відходи з кодом 1310.2.3.01 «Шлам та хвости збагачення руд залізних».

Абзацами 2 та 11 ст. 1 Закону України "Про відходи" визначено, що відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; утилізація відходів - використання відходів як вторинних матеріальних чи енергетичних ресурсів.

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27 жовтня 1997 року №171 землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища; факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Отже, відповідно до приписів природоохоронного законодавства умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є необхідним доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини.

Таким чином, факт наявності сміття не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення земель, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі № 909/6/18.

Судом встановлено, що в ні в акті перевірки, ні в приписі в порушення п. 4.15 Порядку не міститься інформації та посилання на відповідні документи, які б свідчили про те, що розміщення відходів на земельній ділянці призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

В акті перевірки та в судовому засіданні представником відповідача було зазначено, що інспектор провів лише натурне обстеження земельних ділянок.

Таким чином, будь-які проби ґрунту, заміри забруднення навколишнього середовища або відповідні експертизи Держекоінспекція не проводила.

В матеріалах справи міститься висновок ДУ «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва НАМН України від 24 травня 2021 року №22/1289, в якому було встановлено, що відходи гірських порід (вскриша), утворені при проведенні розкривних робіт в процесі створення шахт (копалень) та кар`єрів на території ЄГЗК та відібрані на території МВВ, класифікуються за ступенем небезпеки для навколишнього середовища і здоров`я населення IV класом нетоксичні відходи, а за вмістом токсичної компоненти вони не належать до небезпечних відходів /т.2 а.с. 151-154/.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт засмічення земельних ділянок відходами виробництва корисних копалин.

Що стосується доводів відповідача стосовно відсутності у позивача дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, якщо їхня діяльність призводить до утворення відходів, для яких Пзув перевищує 1000.

Відповідно до норм частини 1 пункту «к» статті 20 Закону про відходи до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері поводження з відходами належить, зокрема, видача дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами терміном на три роки.

Положеннями п. (д) ч. 1 ст. 18 Закону про відходи встановлено повноваження Кабінету Міністрів України щодо затвердження порядку надання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами проте, порядок одержання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами відсутній, а перелік документів, необхідних для отримання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, не визначений.

Як свідчать матеріали справи, ЄГЗК ще в 2018 році зверталося за отриманням дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами до Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної Державної адміністрації, на що отримало відповідь від 07 листопада 2018 року №5773/04-02-09 про відсутність порядку одержання такого дозволу /т.2 а.с. 155-156/.

Враховуючи вищевикладене та Лист Державної регуляторної служби України № 8029/0/20-18 від 09 серпня 2018 року /т.3 а.с. 162-164/ суд зазначає, що, зважаючи, на відсутність затвердження порядку отримання необхідних дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами та відповідно до п. 6 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», підприємство має право проводити діяльність з поводженням з відходами (в тому числі розміщення відходів у вигляді відвалів) за принципом «мовчазної згоди».

Відповідно до п. 6 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» у разі якщо у встановлений законом строк суб`єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо відсутності порушення зі сторони позивача.

Що стосується зняття і перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Єристівський ГЗК» суборендує частину земельної ділянки за кадастровим номером :50:030:0183 площею 99,4168 га на підставі Договору суборенди землі № 501/50107 від 19 грудня 2019 року, укладеного між ПГКЗ як орендарем та ЄГЗК як суборендарем /т.2 а.с. 65-75/.

Відповідно до письмових доказів, наданих позивачем до суду, зняття та перенесення родючого шару ґрунту на земельній ділянці здійснювалося, починаючи з 2007 року, зокрема:

1) на частині земельної ділянки площею 50,2 га - здійснювалося ВАТ «Одестрансстрой» за замовленням ПГЗК впродовж 2007 2010 років;

2) в 2007 було розроблено Робочий проект, зокрема, щодо зняття збереження та використання родючого шару ґрунту, знятого з ділянки, передбаченої під розширення Західних відвалів Лавриківського кар`єру на території Комсомольської міської ради Полтавської області. При цьому, відповідно до абзацу 1 підрозділу 2.1. розділу 2 Робочого Проекту земельна ділянка має загальну площу 173,9 га, з них: сільськогосподарських угідь 121,6 га, під господарськими шляхами і прогонами 1,1 га, лісів та інших лісовкритих площ 2 га, відкритих заболочених земель 43,7 га, відкритих земель (солончаків) 5,5 га.

В позові позивачем зазначено, що ТОВ «Єристівський ГЗК» було створено та зареєстровано у встановленому законом порядку в 2008 році, тобто вже після розроблення Робочого проекту.

3) як зазначено в останньому абзаці підрозділу 2.1. розділу 2 Робочого Проекту, згідно з вимогами державних стандартів (ГОСТ 17.5.3.05-84, 17.5.1.03-86, 17.4.2.02-83, 17.5.3.06-85) щодо вмісту гумусу в родючому шарі (не менше 1%), враховуючи строкатість ґрунтового покриву (через смужне залягання ґрунтів агрогрупи 134г1 та 123г1), що не виключає змішування шарів при виконанні робіт, родючий шар ґрунту необхідно було зняти на частині земельної ділянки площею 50,2 га, ґрунтовий покрив цієї частини земельної ділянки був представлений чорноземами типовими слабогумусними легкосуглинковими (шифр агрогупи 50г) площею 31 га та лучно-чорноземними слабосолонцюватими солончаковими легкосуглинковими ґрунтами (шифр агрогрупи 123г1) площею 19,2 га.

4) як вбачається з абзацу 2 розділу 3 Робочого Проекту на іншій частині земельної ділянки, площею 123,7 га, не передбачалося зняття та перенесення родючого шару ґрунту у зв`язку з:

- строкатістю ґрунтового покриву (через смужне залягання ґрунтів агрогрупи 134г та 123г), що не виключало змішування шарів при виконанні робіт;

- виявленою засоленістю вже у верхньому шарі (0-30 см) інших ґрунтів (агровиробничі групи 134г1, 135г, 143-1, 162г), що призвело до неможливості їх використання для поліпшення малопродуктивних угідь;

- оглеєністю всього профілю зверху донизу болотних і торфяно-болотних солонцювато-солончакових ґрунтів (шифр агрогрупи 143-1); та

- вмістом гумусу у верхньому шарі ґрунту за матеріалами крупномасштабного обслідування ґрунтів області, що коливався в межах 2,2-10%.

5) відповідно до абзацу 2 розділу 5 Робочого Проекту знятий ґрунтовий покрив передбачалося заскладувати на ділянці тимчасового складування, площею 5,9 га в межах м. Комсомольська. Об`єм знятого ґрунту мав становити 150600 м3.

6) з 2007 по 2010 рік, ПГЗК здійснювало зняття та перенесення родючого шару ґрунту на частині земельної ділянки, площею 50,2 га відповідно до Робочого проекту, Договір підряду №21/08-2/1704/4614 щодо виконання робіт із зняття та перенесення родючого шару землі між ПГЗК та ВАТ «Одестранстрой», Дозволу № 001277 на зняття та перенесення родючого шару ґрунту на частині земельної ділянки, площею 50,2 га, та Наказу генерального директора ПГЗК № 1113, яким затверджено умови організації робіт із зняття та перенесення родючого шару ґрунту на частині земельної ділянки, площею 50,2 га.

7) в 2010 році, ПГЗК повністю завершило роботи із зняття та перенесення родючого шару ґрунту на частині Земельної Ділянки, площею 50,2 га.;

8) зняття та передача Комсомольській міській раді знятий родючий шар ґрунту об`ємом 150 600 м3 підтверджується також Актом від 27 квітня 2011 року, складеного головним спеціалістом з контролю за використанням та охороною земель відділу Держкомзему у м. Комсомольськ державним інспектором Марцофеєм Іваном Павловичем за результатами обстеження земельної ділянки, та Актом приймання-передачі родючого шару /т.2 а.с. 76-148/.

Таким чином, зазначені вище обставини та докази підтверджують, що за замовленням ПГЗК ВАТ «Одестрансстрой» виконало зняття та перенесення родючого шару ґрунту на умовах передбачених абзацом 2 розділу 5 Робочого Проекту. За результатами робіт, виконаних ВАТ «Одестрансстрой», було знято та перенесено родючий шар ґрунту з частини земельної ділянки, площею 50,2 га, при цьому, на іншій частині земельної ділянки, площею 123,7 га зняття та перенесення родючого шару ґрунту не відбувалося у зв`язку з відсутністю такого шару.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не міг здійснити засмічення частини земельної ділянки за кадастровим номером :50:030:0183 шляхом розміщення на відкритому родючому шарі ґрунтового покриття відходів виробництва корисних копалин, у зв`язку з відсутністю родючого шару ґрунту на земельній ділянці, який було знято та перенесено в порядку передбаченому законодавством.

В матеріалах справи міститься рішення Комсомольского міського суду Полтавської області від 06 грудня 2021 року у справі № 534/1932/21 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ст. 52 КУпАП у вигляді штрафу, яке набрало законної сили 20.12.2021.

Як вбачається з тексту рішення суду підставою для прийняття протоколу та постанови стали обставини щодо допущення провідним інженером виробничого відділу ОСОБА_1 засмічення (псування) частини земельних ділянок з кадастровими номерами :50:030:0267 та :50:030:0183 відходами видобування (виробництва) корисних копалин, які утворюються під час проведення розкривних робіт у процесі створення шахт (копалень) і кар`єрів, які розміщено на відкритому родючому шарі ґрунтового покриття земельних ділянок загальною площею 258,8 га. Зазначені обставини складають порушення ст. 17 ЗУ «Про відходи» та ст. 35 ЗУ «Про охорону земель» за, що передбачена відповідальність ст. 52 КУпАП.

Разом з тим, за результатам розгляду зазначеної справи Комсомольский міський суд Полтавської області встановив, що «при проведенні перевірки представниками державної екологічної інспекції не було проведено відбір проб щодо факту перевищення фону або вмісту речовин у ґрунті, за результатами інструментально-лабораторного контролю у контрольній пробі, які б підтвердили чи спростували факт забруднення (засмічення).

Таким чином, при прийнятті оскаржуваної постанови держінспектором не були покладені в основу ґрунтові дослідження якості земель та ґрунтів та об`єм відходів передбачені вимогами Закону України "Про охорону земель"».

Під час розгляду справи вищезазначені обставини відповідачем в судовому засіданні не спростовані.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що п.11 припису є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку пунктам 1, 4, 8 та 12 оскаржуваного припису в частині встановлення строків (термінів) їх виконання, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 припису зобов`язано позивача отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від усіх стаціонарних джерел викиду ТОВ «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГЗК» з урахуванням нововиявлених джерел викиду за адресою Полтавська обл., м. Горішні Плавні, с. Гора, вул. Волошинська, 3. в строк до 31 грудня 2021 року.

Надаючи оцінку, суд виходить з наступного.

Порядок отримання дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами регулюється положеннями Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. № 302 (надалі «Порядок № 302»).

Відповідно до п. 4 Порядку № 302 для отримання дозволу суб`єкт господарювання: оформляє заяву; готує документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин; проводить інвентаризацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, видів та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, пилогазоочисного обладнання; проводить оцінку впливу викидів забруднюючих речовин на стан атмосферного повітря на межі санітарно-захисної зони; розробляє плани заходів щодо: досягнення встановлених нормативів граничнодопустимих викидів для найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин; охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; ліквідації причин і наслідків забруднення атмосферного повітря; остаточного припинення діяльності, пов`язаної з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та приведення місця діяльності у задовільний стан; запобігання перевищенню встановлених нормативів граничнодопустимих викидів у процесі виробництва; здійснення контролю за дотриманням встановлених нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин та умов дозволу на викиди; обґрунтовує розміри нормативних санітарно-захисних зон, проводить оцінку витрат, пов`язаних з реалізацією заходів щодо їх створення; проводить оцінку та аналіз витрат, пов`язаних з реалізацією запланованих заходів щодо запобігання забрудненню атмосферного повітря; готує інформацію про отримання дозволу для ознайомлення з нею громадськості відповідно до законодавства.

Таким чином, для виконання п.1 припису позивач повинен вчинити ряд дій, передбачених чинним законодавством.

Положенням № 302 передбачені певні етапи для процедури видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Пунктом 5 Порядку № 302 передбачено, що суб`єкт господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, для отримання дозволу подає Міндовкіллю, а суб`єкт господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, - дозвільному центру у письмовій та в електронній формі документи, підготовлені відповідно до затвердженої Міндовкіллям Інструкції про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, а також вміщує в місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про намір отримати дозвіл із зазначенням адреси місцевої держадміністрації, до якої можуть надсилатися зауваження громадських організацій та окремих громадян.

Відповідно до п.6 Порядку № 302 Міндовкілля та дозвільні центри передають Держпродспоживслужбі, її територіальним органам відповідно заяву та документи на отримання дозволу.

Держпродспоживслужба, її територіальні органи протягом 15 календарних днів з дати надходження документів приймають рішення щодо можливості/неможливості видачі дозволу, яке надсилається Міндовкіллю та дозвільним центрам відповідно.

Згідно з п.7 Порядку № 302 місцеві держадміністрації розглядають зауваження громадських організацій, у разі потреби організовують проведення їх публічного обговорення і протягом 30 календарних днів з дати опублікування інформації про намір суб`єкта господарювання отримати дозвіл повідомляють про це орган, який видав дозвіл.

Орган, який видав дозвіл, аналізує зауваження та у разі необхідності пропонує суб`єкту господарювання врахувати їх під час підготовки дозволу до видачі.

Відповідно до п.8 Порядку № 302 орган, який видав дозвіл, протягом 30 календарних днів розглядає заяву та документи на отримання дозволу і у разі відсутності зауважень видає дозвіл.

У разі наявності зауважень документи повертаються суб`єкту господарювання з викладом їх змісту та зазначенням терміну повторного подання.

Рішення про видачу дозволу надсилається органом, який видав дозвіл, суб`єкту господарювання та Держпродспоживслужбі або її територіальним органам.

Отже, враховуючи вищевказану процедуру, встановлену чинним законодавством для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, встановленого відповідачем строку до 31 грудня 2021 року на отримання такого дозволу об`єктивно недостатньо.

Більш того, як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивачем був виконаний пункт 1 припису та отримано Дозвіл № UA 0081709-ІІІ-0001 від 18 лютого 2002 року на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що також підтверджує факт того, що інспектором був наданий недостатній строк для виконання пункту 1 припису, а саме: до 31 грудня 2021 року /т.3 а.с.14/.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати пункт 1 припису в частині встановленого строку (терміну) його виконання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року закрито провадження у справі в частині зобов`язання Державної екологічної інспекції Центрального округу встановити достатній строк для виконання пункту 1 припису від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23, а саме: пункт 1 - до 01 квітня 2022 року /т.3 а.с.100-101/.

Що стосується строків, визначених в пунктах 4, 8 та 12 припису, суд зазначає наступне.

В ході перевірки відповідач встановив порушення п. 2 ст. 9 та п. 3 ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» і в п. 4 припису зобов`язав позивача усунути виявлені невідповідності в частині здійснення водозабору, здійснення скидів та викидів в атмосферне повітря на ТОВ «Єристівський ГЗК» умовам висновку державної екологічної експертизи від 12.11.2012 № 16/01.11.2012-144 щодо матеріалів «Оцінка впливу на навколишнє середовище будівництва ТОВ «Єристівський ГЗК».

Відповідач встановив позивачу строк для виконання п. 4 Припису до 01 грудня 2021 року.

Також, в ході перевірки відповідач встановив порушення ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» і в п. 8 припису зобов`язав позивача отримати висновок з оцінки впливу на довкілля господарської діяльності на діяльність кар`єрів та видобування корисних копалин відкритим способом, їх перероблення чи збагачення на місці на площі понад 25 гектарів.

Відповідач встановив позивачу строк для виконання п. 8 Припису до 01 лютого 2022 року.

В ході перевірки відповідач встановив порушення п. 4 Додатку до Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» і в п. 12 Припису зобов`язав відповідача вжити заходи для недопущення експлуатації місця видалення відходів, на яке ЄГЗК виготовлено та погоджено паспорт місця видалення відходів «Піонерна насип (Північ Західного відвалу)» від 20.04.2011 року №62, що знаходиться в 9 км до м. Комсомольськ у північно-західному напрямку, яке розміщено на частині Земельних ділянок з кадастровими номерами :50:030:0267 та :50:030:0183 без розроблення звіту з оцінки впливу на довкілля місця видалення відходів та отримання висновку з оцінки впливу на довкілля місця видалення відходів, на яке ЄГЗК виготовлено та погоджено паспорт місця видалення відходів «Піонерна насип (Північ Західного відвалу)» від 20.04.2011 року №62, що знаходиться в 9 км до м. Комсомольськ у північно-західному напрямку».

Відповідач встановив позивачу строк для виконання п. 12 Припису до 01 лютого 2022 року.

Надаючи оцінку вищезазначеним пунктам припису в частині встановлення строків, суд зазначає наступне.

Усунення невідповідностей щодо матеріалів «Оцінка впливу на навколишнє середовище будівництва ТОВ «Єристівський ГЗК» фактично пов`язане з підготовкою Звіту з ОВД та отриманням Висновку з ОВД, що регулюється Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», в зв`язку з чим зобов`язання відповідача, встановлені в п. 4 та 8 Припису, фактично підлягають виконанню одночасно по обом пунктам припису.

Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» передбачає наступну процедуру та етапи підготовки Звіту з ОВД та отримання Висновку з ОВД:

1. направлення повідомлення про планову діяльність уповноваженому органу (в залежності від виду планової діяльності, що підлягає ОВД) (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»);

2. оприлюднення повідомлення в Єдиному реєстрі ОВД 3 робочі дні з дня надходження (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»);

3. отримання зауважень та пропозицій громадськості до планової діяльності вказаної в повідомленні 20 робочих днів (ч. 7 ст. 5 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»);

4. надання умов щодо обсягу досліджень та рівня деталізації інформації уповноваженим органом 30 робочих днів з дня оприлюднення повідомлення (пункт 2) (ч. 9 ст. 5 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»);

5. підготовка звіту з ОВД (відповідно до ст. 5,6,14 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля») та подача його уповноваженому органу;

6. публікація проекту звіту з ОВД та оголошення про його громадське обговорення 3 робочі дні з дня отримання проекту звіту (ч. 5 ст.6 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»);

7. громадське обговорення проекту звіту з ОВД не менше 25 робочих днів (ст. 7 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»);

8. видача висновку з ОВД протягом 25 робочих днів з дня завершення громадського обговорення (ст. 9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, процедура отримання Висновку з ОВД може займати не менше 86 робочих днів, не включаючи часу на підготовку Звіту з ОВД та проведення досліджень, передбачених ним.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на той факт, що усунути виявлені порушення, визначені в п.4 припису в частині здійснення водозабору, а саме: зміни місця забору води, позивач може в достатньо короткий строк, оскільки відповідно до схем, які містяться у висновку державної екологічної експертизи від 12.11.2012 № 16/01.11.2012-144 щодо матеріалів «Оцінка впливу на навколишнє середовище будівництва ТОВ «Єристівський ГЗК», а також з урахуванням існуючого стану інженерних мереж водозабору така можливість наявна у позивача, суд вважає недоведеними, в зв`язку з тим, що інспектор візуально встановив таку можливість.

Отже, враховуючи процедуру, встановлену чинним законодавством для підготовки Звіту з ОВД та отримання Висновку з ОВД, суд зазначає, що встановленого відповідачем строку до 01 лютого 2022 року є очевидно недостатньо.

Враховуючи вищевикладене, оскільки пункт 12 припису безпосередньо пов`язаний з виконанням пункту 4 припису, то строк, встановлений відповідачем для виконання п.12 припису, а саме: фактично, недопущення експлуатації місць видалення відходів та розроблення і отримання Звіту з ОВД до 01 лютого 2022 року, також є недостатнім.

За таких обставин суд приходить до висновку, що пункти 4, 8 та 12 припису в частині строків на їх виконання є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Положення чинного законодавства не встановлює для посадових осіб якихось обмежень або чітких критеріїв встановлення у приписі тих чи інших строків, а тому встановлення строків виконання припису в даному випадку відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

У постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 1840/2970/18 Верховний Суд зазначив, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права).

Пов`язаність дискреції адміністративного органу з законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Також, у рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v.Bulgaria» № 30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Крім того, суд вважає необхідним наголосити на принципі «належного урядування», який застосовується у практиці ЄСПЛ.

Зокрема, у Рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування".

Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії", "Онерїлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l, проти Молдови", "Москаль проти Польщі").

Положеннями частини другої статті 12 Закону № 877-V передбачено, що невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Таким чином, відповідач, встановлюючи строки, яких неможливо дотриматися, діяв непропорційно, не враховуючи можливість настання несприятливих наслідків для позивача. Суд зазначає, що за змістом законодавства припис є обов`язковим до виконання у визначені ним строки, а отже прийняття такого припису в частині строків безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків позивача, зокрема, права на здійснення господарської діяльності, не забороненої законом, оскільки за невиконання припису у визначені строки законодавство передбачає відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що реалізуючи свої дискреційні повноваження при встановленні строків на виконання пунктів 4, 8 та 12 припису, відповідач мав можливість та був зобов`язаний передбачити строки для виконання пунктів припису з урахуванням законодавчо встановлених строків, особливостей та процедур виконання вказівок припису.

Враховуючи вищевикладене, пункти 4, 8 та 12 припису в частині строків, встановлених на їх виконання, є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Державну екологічну інспекцію Центрального округу встановити достатні строки для виконання пунктів 4, 8 та 12 припису, а саме: пункт 4 до 01 грудня 2022 року, пункт 8 до 01 грудня 2022 року, пункт 12 до 01 грудня 2022 року, суд зазначає наступне.

Враховуючи, що для виконання пунктів припису позивачем необхідно вчинити ряд дій, передбачених чинним законодавством, а також процедура отримання документів займає певний проміжок часу, який визначений законодавством, суд вважає необхідним задовольнити в цій частині позовні вимоги, надаючи строк для реальної можливості здійснення позивачем своїх прав та обов`язків, а саме: виконання пунктів 4, 8 та 12 припису, до 01 грудня 2022 року.

Більш того, у зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року № 133/2022, що затверджений Законом від 15 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб".

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 18 квітня 2022 року № 259/2022, що затверджений Законом від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб".

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17 травня 2022 року № 341/2022, що затверджений Законом від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд зобов`язує відповідача встановити позивачу достатній строк для виконання пунктів 4, 8 та 12 припису, а саме: до 01 грудня 2022 року.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного рішення покладено на контролюючий орган.

Відповідач не довів суду правомірності вчинених ним дій та винесення спірного припису, з урахуванням чого суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-78, 90, 139, 241-246, -

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ) до Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, б. 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) про визнання протиправними та скасування пунктів припису, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати повністю п.п. 2, 3, 9, 10 та 11 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23.

Визнати протиправними та скасувати п.п. 1, 4, 8 та 12 припису Державної екологічної інспекції Центрального округу від 01 жовтня 2021 року № 38/02.4-23 в частині встановлених строків (термінів) їх виконання.

Зобов`язати Державну екологічну інспекцію Центрального округу встановити достатній строк для виконання п.п. 4, 8 та 12 припису від 01 жовтня 2021 року №38/02.4-23, а саме: пункт 4 - до 01 грудня 2022 року, пункт 8 - до 01 грудня 2022 року, пункт 12 - до 01 грудня 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, б. 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 липня 2022 року.

СуддяА.О. Чеснокова