Справа № 160/20945/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2022 року м. Дніпросправа № 160/20945/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року

у справі №160/20945/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМПОТОК"

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМПОТОК" звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Сумській області в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №СМ2596/1477/АВ/П/ТД-ФС від 29 вересня 2021 року, якою на ТОВ "ПРОМПОТОК" накладено штраф у розмірі 120000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 р. у справі № 160/20945/21 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМПОТОК" до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №СМ2596/1477/АВ/П/ТД-ФС від 29 вересня 2021 року в сумі 60000 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Управлінням Держпраці у Сумській області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 р. у справі № 160/20945/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що наданий позивачем цивільно-правовий договір укладений з працівником лише маскує фактичний допуск особи до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 06.08.2021 року Головним управлінням Держпраці у Сумській області за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду, складений акт від 06.08.2021 року за № СМ2596/1477/АВ.

За результатами позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування щодо додержання законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин у позивача, на думку інспекторів відповідача, підприємством порушено вимоги ч.ч. 1 ст. 21, ч.1 та ч. 3 ст. 24, ч. 1 та ч. 2 ст. 26 КЗпП України, постанови КМУ №413 від 17 червня 2015 року та начебто допущено до виконання робіт 2 осіб, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №СМ2596/1477/АВ/П/ТД-ФС винесено відповідачем 29 вересня 2021 року.

Оскаржувана постанова обґрунтована наступним: позивачам допущено до виконання робіт 2 осіб, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Не погодившись з прийнятою постановою позивач звернувся до суду.

Вирішаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку що відповідачем обґрунтовано фактичний допуск ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудових відносин, проте не надано доказів виконання ОСОБА_2 саме трудових функцій на користь позивача, оскільки укладений цивільно-правовий договір про надання послуг по складанню кошторису повно підтверджує характер та суть надаваємих ОСОБА_2 на користь Товариства послуг.

Відповідачем оскаржено судове рішення в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів переглядає справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги, а саме щодо правомірності спірної постанови про накладення штрафу за допуск до роботи ОСОБА_2 без укладання трудових відносин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору про надання послуг (виконання робіт) від 02.08.2021 року № б/н, який укладено позивачем з фізичною особою ОСОБА_2 та Додатку № 1 до договору, встановлено, що предметом договору є надання послуг: складання кошторису для пуско-налагоджувальних робіт. ОСОБА_2 на власний розсуд вправі організовувати процес надання послуг (виконання) робіт, не підпорядковується керівнику позивача, на ОСОБА_2 не розповсюджується режим роботи підприємства позивача, правила внутрішнього трудового розпорядку та дія інших локальних нормативно-правових актів, що дію на території підприємства позивача; оплата послуг (виконаних робіт) є договірною та здійснюється протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг (виконання робіт); розрахунок виконується, виходячи з фактично виконаних робіт.

Судом першої інстанції допитано ОСОБА_2 в якості свідка та встановлено, що остання виконувала для позивача на момент інспекційного відвідування саме роботи за цивільно-правовим договором, трудовому розпорядку підприємства не підпорядковувалась, виконувала конкретні завдання позивача, приходила до позивача по мірі необхідності, а не кожного дня, роботу виконувала або власними технічними засобами вдома, або за допомогою технічних засобів позивача.

За позицією відповідача з приводу вказаних договорів ці договори мають ознаки трудових договорів, які повинні укладатись відповідно до норм трудового законодавства, тому позивачем здійснено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Для вирішення спірних правовідносин в межах даної справи підлягає з`ясуванню питання наявності ознак трудових правовідносин між позивачем та переліченими вище фізичними особами, які були залучені до надання обумовлених відповідними цивільно-правовими договорами робіт.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1 ст.21 КЗпП України).

Частинами 1, 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні контракту.

Виходячи з аналізу наведених норм, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

При цьому, здійснення трудової діяльності відбувається в межах норм і правил внутрішнього трудового розпорядку, визначених роботодавцем, а працівник, за виконану роботу, систематично отримує заробітну плату відповідно до тарифної сітки або схеми посадових окладів, що затверджені роботодавцем.

Таким чином, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Так, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: зокрема, громадянином і організацією (суб`єктом господарської діяльності) на виконання першим певної роботи (договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

В свою чергу, трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. При цьому, здійснення трудової діяльності відбувається в межах норм і правил внутрішнього трудового розпорядку, визначених роботодавцем, а працівник, за виконану роботу, систематично отримує заробітну плату відповідно до тарифної сітки або схеми посадових окладів, що затверджені роботодавцем.

Таким чином, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, сторони договору (роботодавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

В спірному випадку, відповідачем не встановлено фактів, що ОСОБА_2 , з якою позивачем укладена відповідна цивільно-правова угода, не мала наміру укладати договори саме такого виду. З огляду на зміст і предмет укладеного договору, він відповідає вимогам чинного законодавства України, дії позивача як замовника та фізичної особи як виконавця за цим договором направлені на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договору такого виду, до договору про надання послуг сторонами підписано акт прийому-передачі робіт.

Отже, як встановлено із змісту наведених вище цивільно-правового договору, характеру визначених ним правовідносин, вказаним договором встановлені умови, за якими отримання винагороди виконавцем здійснюється за конкретно виконані послуги на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.

Також вбачається, що виконавець самостійно організовує процес надання послуг без застосування режиму праці замовника. Вказаним договором встановлено надання певних послуг, без фіксації конкретного графіку роботи з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку.

Таким чином, послуги, визначені в договорі, були обумовлені певною виробничою необхідністю, при цьому слід враховувати, що підприємство самостійно визначає необхідність постійного або тимчасового виконання певних робіт/надання послуг для забезпечення виробничого процесу і, як наслідок, необхідність у створенні додаткових робочих місць та прийняття осіб на роботу.

У договорі відсутня будь-яка регламентація та організація трудової діяльності, обсяги та строки виконання конкретних робіт (послуг) встановлені та погоджені сторонами згідно умов договорів.

ОСОБА_2 , з якою позивачем укладений відповідний договір про надання послуг, не підпорядковується жодному керівнику підприємства, організовує свою роботу та виконувала її на власний ризик.

Окрім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що укладений цивільно-правовий договір не визнаний недійсним в судовому порядку, не має ознак нікчемного правочину. В той же час інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

З огляду на вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що діючим законодавством не передбачено обов`язок суб`єктів підприємницької діяльності укладати лише трудові договори, а недійсність вказаного цивільно-правового договору не є предметом даного позову, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки відповідача, стосовно порушення позивачем вимог трудового законодавства в частині допуску працівника ( ОСОБА_2 ) до роботи без укладення трудового договору.

Приймаючи до уваги, що зазначений вище договір про надання послуг містить усі ознаки цивільно-правової угоди, а не трудових взаємовідносин, в діях позивача відсутній склад порушення, визначений ч.3 ст.24 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції, додаткового рішення відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 р. у справі № 160/20945/21 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 р. у справі № 160/20945/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко