Справа № 260/4938/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/4938/21 пров. № А/857/9098/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року (головуючої судді Калинич Я.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Ужгород) у справі №260/4938/21 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №42063565 від 24.02.2014,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.09.2021 звернулася в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66614234 від 26.08.2021, визнати протиправною та скасувати постанову №42063565 від 24.02.2014, яку видав відділ ДВС у м. Ужгороді про стягнення на користь держави виконавчого збору.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року відмолено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції в частині позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови №42063565 від 24.02.2014 року, яку видав відділ ДВС у м. Ужгороді про стягнення на користь держави виконавчого збору.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі №260/4938/21 - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року в задоволенні позову в частині вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66614234 від 26.08.2021 року - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі №260/4938/21 - без змін.

Оскаржуваним рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року відмовлено в задоволенні позову щодо визнання протиправною та скасування постанови №42063565 від 24.02.2014.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням процедури передбаченої Законом поза межами встановленого для її винесення строку. Вказує, що суддя Калинич Я.М. не мала законного права розглядати справу, оскільки 01.02.2022 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду було скасовано ухвалу суду від 18.10.2021 про відмову у відкритті провадження у справі №260/4938/21, тому наявне порушення статті 37 КАС України, яка встановлює недопустимість повторної участі судді в розгляді адміністративної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №260/4938/21 та ухвалою суду від 05.07.2022 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на виконання рішення суду до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції стягувачем ПАТ «Дельта Банк» пред`явлено виконавчий лист № 712/4940/12, виданий 20.11.2013 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору №375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року у розмірі 510608,63 грн. та судовий збір з розгляду даної справи в сумі 3219,00 грн.

14.02.2014 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 712/4940/12, виданого 20.11.2013 та надано боржнику самостійно виконати рішення суду у строк до 21.02.2014. Пунктом 3 постанови зазначено, що у відповідності до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку невиконання рішення у строк для самостійного виконання, його буде виконано у примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

24.02.2014 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 51382,76 грн. на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем 26.02.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

18.06.2021 державним виконавцем було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження у ВП №42063565, а саме первісного стягувача ПАТ «Дельта Банк» замінено на його правонаступника ТзОВ «Діджи Фінанс».

22.06.2021 від ТзОВ «Діджи Фінанс» надійшла заява про повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом.

25.08.2021 державним виконавцем відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

26.08.2021 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову ВП № 66614234 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №42063565 виданої 24.02.2014 Відділом ДВС у м. Ужгороді про стягнення з боржника на користь держави виконавчий збір у розмірі 51382,76 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.11.2021, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022 в задоволенні позову в частині вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66614234 від 26.08.2021 - відмовлено.

Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору від 24.02.2014 та вважаючи таку протиправною, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV, в редакції, що діяла на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору ВП 42063565 від 24.02.2014) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 1 статті 17 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі листи.

Статтею 25 Закону № 606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 27 Закону № 606-ХІV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до статті 28 Закону № 606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Як було встановлено судом з матеріалів справи, позивач не виконав вимоги виконавчого листа № 712/4940/12, виданий 20.11.2013 у строк, наданий йому державним виконавцем для добровільного виконання судового рішення у постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2014 №42063565. Вказана обставина визнана позивачем.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач правомірно виніс постанову від 24.02.2014 ВП №42063565 про стягнення з божника виконавчого збору в сумі 51382,76 грн. на підставі статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана постанова позивачем не виконана, виконавчий збір не сплачений, що сторонами визнається.

Згідно із частиною 6 статті 28 Закону №606-XIV (в редакції чинній на момент прийняття постанови від 24.02.2014 ВП №42063565) у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47, п.2, 8 ч.1 ст.49 вказаного Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Пункт 8 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV вказує, що виконавче провадження підлягає закінченню в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження №42063565 завершене 25.08.2021 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень даного Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022 залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі №260/4938/21, яким в задоволенні позову в частині вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66614234 від 26.08.2021 відмовлено.

Апеляційним судом в постанові від 22.02.2022 було вказано, що «стосується доводів апелянта про значний проміжок часу між прийняттям постанови від 24.02.2014 року про стягнення з позивача виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження з її виконання, то апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

Згідно зі п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документу до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оскільки Постанова про стягнення виконавчого збору перебувала на виконанні в межах виконавчого провадження № 42063565, в якому її було прийнято, тому відповідно строк пред`явлення виконавчого документа до виконання слід обраховувати з моменту закінчення виконавчого провадження №42063565 постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дерев`янко О.В. від 25.08.2021.

Таким чином, враховуючи трьохмісячний строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 24.02.2014 року, який безпосередньо зазначено у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», який обраховується з наступного дня після закінчення виконавчого провадження №42063565, тобто з 26.08.2021 року, станом на момент винесення оскаржуваної постанови такий строк не пропущений.

Відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору на підставі постанови № 42063565 виданої 24.02.2014 року не є новим пред`явленням до виконання даного документа, а є лише належним способом його повного виконання, оскільки даний документ виконано не у повному обсязі.

Крім того, той факт, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2021 року ВП №66614234 про стягнення виконавчого збору №42063565 від 24.02.2014 року винесена за наслідками постанови про закінчення виконавчого провадження №42063565 від 25.08.2021 року не свідчить про пропуск строку, оскільки він в даному випадку повинен рахуватися з моменту закінчення виконавчого провадження, а саме з 25.08.2021 року.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 по справі №816/823/17 (К/9901/950/18) та від 29.05.2020 року по справі №826/7708/17 (К/9901/62380/18)».

В постанові Восьмий апеляційний адміністративний суд від 22.02.2022 також зазначив, що як Законом України №606-XIV «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 так і Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 передбачено, що не стягнута сума виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Відмінність полягає у тому, що відповідно до Закону №606-XIV таку постанову державний виконавець виносить одночасно з початком примусового виконання рішення, яким є сплив строку для самостійного його виконання, тоді як відповідно до Закону №1404-VIIІ така постанова виноситься після закінчення виконавчого провадження з указаних підстав.

Проте, часткова зміна механізму стягнення виконавчого збору не означає, що у ситуації, як у спірних правовідносинах, коли тривалість основного виконавчого провадження перевищувала визначений у законі строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору, остання не може бути пред`явлена до виконання через закінчення такого строку.

Крім цього, апеляційний суд зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документу щодо стягнення виконавчого збору є самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, а підстави і порядок його прийняття врегульовано Законом №1404-VІІІ.

Суд першої інстанції також вірно вказав, що у межах спірних правовідносин доводи позивача про неправомірність стягнення з нього виконавчого збору не мають правового значення для вирішення даного спору щодо законності відкриття нового виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом.

Що стосується доводів апелянта про те, що державним виконавцем порушено порядок надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів, постанова відсутня у Єдиному державно реєстрі виконавчих проваджень, то наведені обставини не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та не вказують на її протиправність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 24.02.2021 у справі №756/9582/14-ц.

Разом з тим, виходячи зі змісту постанови про стягнення виконавчого збору від 24.02.2014 року у виконавчому провадженні №42063565, остання відповідає наведеним приписам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки містить відбиток печатки з Державним Гербом України та реквізити стягувача, які дозволяють його ідентифікувати.

Крім цього, з урахуванням того, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 24.02.2014 року ВП № 42063565 є чинною та ніким не скасованою, відповідно винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору за вказаною вище постановою є обов`язком державного виконавця, а не правом відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо доводів апелянта, що суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М. не мала законного права розглядати справу, оскільки 01.02.2022 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду було скасовано ухвалу суду від 18.10.2021 про відмову у відкритті провадження у справі №260/4938/21, тому наявне порушення статті 37 КАС України, яка встановлює недопустимість повторної участі судді в розгляді адміністративної справи, то колегія суддів такі доводи спростовує наступним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Статтею 37 КАС України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи. Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цій адміністративній справі. Положення цієї частини не застосовуються у випадку розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, Великою Палатою Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2022 скасовано ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 про відмову у відкритті провадження у справі №260/4938/21 відсутні підстави встановлені статтею 37 КАС України для відводу, оскільки апеляційним судом не скасовано рішення по суті, постанову або ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі чи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи, а тому вказані доводи апелянта є необґрунтованими.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі №260/4938/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк