Справа № 380/2594/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2594/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці від 14.09.2021 № UA500130/2021/000020/2 про коригування митної вартості товарів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним, так як декларантом під час митного оформлення товарів (банани свіжі) для підтвердження митної вартості (за ціною договору) митному органу надано усі основні документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Ці документи повністю підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, не містять розбіжностей чи ознак підробки, а відтак у митниці не було правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів. Однак, всупереч положенням ч. 3 ст. 53 МК, відповідач витребував додаткові документи, вказавши на наявність надуманих розбіжностей та не підтвердження усіх складових митної вартості. Разом з тим, незважаючи на відсутність підстав для витребування додаткових документів, позивач, з метою усунення будь-яких сумнівів у достовірності заявленої декларантом митної вартості надав на вимогу митного додаткові документи, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Однак митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості (за резервним методом).

Ухвалою суду від 04.02.2021 залишено позов без руху.

Ухвалою від 18 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву в якому зокрема зазначив, що під час здійснення митного контролю, а саме правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача, та перевірки документів, поданих декларантом для підтвердження митної вартості товарів, встановлено наявність розбіжностей в поданих документах. Також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості та обумовили необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені частинами другою четвертою статтею 53 Митного кодексу додаткові документи та відомості. Однак декларантом не було подано документів згідно з переліком та відповідно до умов, визначених у частині 3 статті 53 МК України та не спростовані наявні розбіжності у документах.

Представник позивача подав відповідь на відзив в якому зокрема вказав, що що посадова особа митного органу у рішенні про коригування митної вартості має зазначити, зокрема, причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). А у разі застосування резервного методу обов`язковим є обґрунтування причин неможливості послідовного застосування усіх інших методів, а також зазначається докладна інформація та джерела, які були використані митним органом з чітким посиланням на номери та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Ухвалою суду від 21.07.2022 відмовлено в клопотанні про призначення справи до розгляду в загальному провадженні та в судовому засідані.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Між компанією «TROPICALREPUBLIC S.A.», Еквадор (Продавець) та ТОВ «Тропік», Україна (Покупець) 17.08.2017 укладено Контракт № 1-17-08-2017 на поставку товарів, які відносяться до груп 07 «Овочі та деякі їстівні коренеплоди і бульби», 08 «Їстівні плоди та горіхи; шкіри цитрусових або динь» згідно з УКТЗЕД.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лукро», діючи в інтересах ТОВ «Тропік» на підставі договору від 04.11.2013 № 0411/ТР про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів, 14.09.2021 з метою митного оформлення товару подано до відповідача електронну митну декларацію UА500130/2021/209012, у якій визначено митну вартість товарів, що імпортуються, за основним методом - за ціною договору (контракту).

Для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією декларантом подано такі документи:

- зовнішньо-економічний договір (контракт) купівлі-продажу № 01-17-08-2017 від 17.08.2017; додаток до контракту № 1-02-2018 від 13.02.2018; додаток до контракту № 2-1-2019 від 21.01.2019; додаток до контракту № 3-1-2019 від 22.01.2019;

- рахунок-фактура (iнвойс) № 001-100-00000327 від 15.08.2021;

- фітосанітарний сертифікат № Р від 15.08.2021;

- сертифікат про походження товару № Р від 23.08.2021;

- платіжне доручення в іноземній валюті про оплату вартості товару № 3261 від 20.08.2021;

- контракт про перевезення № UA00185168_F від 01.01.2021,

- коносамент (Bill of lading) № 912868659 від 15.08.2021;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № від 09.09.2021;

- платіжне доручення про оплату фрахту № 01TR021747 від 14.09.2021;

- договір про надання послуг митного брокера № 0411/TP від 04.11.2013.

За наслідками обробки поданих документів від митного органу декларант отримав електронне повідомлення про витрубування додаткових документів передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, з посиланням на те, що надані документи містять розбіжності, ознаки підробки та не підтверджують числові значення митної вартості, а саме: 1) у наданих до митного оформлення документах відсутні відомості включення у вартість товару: а) вартості упаковки або пакувальних матеріалів б) витрати на навантаження товарів пов`язаних із транспортуванням товарів до місця ввезення на митну територію України; 2) в наданому до митного оформлення інвойсі № 001-100-00000327 від 15.08.2021 зазначено тільки спосіб оплати, однак термін та порядок оплати не визначений; 3) для підтвердження передоплати за товар надано платіжне доручення в іноземній валюті від 20.08.2021 № 3261 на суму 79958,04 USD, проте заявлено митну вартість на суму 73286,04 USD; в наданому коносаменті від 15.08.2021 № 912868659 в графі «Freigh and Charges» (Витрати на перевезення) наявний розрахунок витрат на перевезення та загальна сума 47124,00 USD, а поданій декларації зазначено 1087236,65 грн, що по курсу валют на день оформлення рахунку складає приблизно 40651,66 USD.

У відповідь на вказаний запит представником декларантом надано відповідь від 14.09.2021, де наведено пояснення із спростуванням розбіжностей вказаних інспектором, повідомлено, що ТзОВ «Тропік» не здійснювало платежів третім особам на користь продавця та не укладало із третіми особами договорів пов`язаних з договором поставки, а також долучено:

- рахунок фактура з іншої поставки № 001-100-000000329 від 17.08.2021;

- прайс-лист від 09.08.2021;

- висновок експерта № 20-47/09-2021 від 14.09.2021;

- довідка щодо страхування ТОВ «Тропік» б/н від 07.09.2021.

На підставі викладеного, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості від 14.09.2021 № UА 500130/2031/000020/2, за другорядним (резервним) методом митної вартості, яким її визначено її на рівні 0,7000 USD за кг імпортованого товару, з додатковим посиланням (крім підстав вказаних в повідомленні про витребування додаткових документів), що в прайс-листі не зазначено термін його дії та географічний пункт і він містить ознаки підробки, а висновок експерта носить інформаційний характер.

На підставі рішення про коригування, відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500130/2021/20078 від 14.09.2021.

Для уникнення простою товару декларант звернувся до митниці у порядку ч. 7 ст. 55 МК України про випуск товарів у вільний обіг сплативши гарантію у вигляді різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом згідно МД від 14.09.2021 № UA500130/2021/209048.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 50 Митного кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 52 Митного кодексу визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин першої третьої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:

у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з статтею 57 Митного кодексу, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Статтею 55 Митного кодексу встановлено порядок коригування митної вартості товарів.

Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі Правила), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, яка врахована судом при ухваленні даного рішення, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Посилання відповідача на те, що у поданих документах відсутні такі дані щодо складової митної вартості товару, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, страхування товару, витрат на транспортування товарів, навантаження, вивантаження та обробку товарів пов`язаних із транспортуванням товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з пунктами умов пунктів 3.1., 3.4. та 3.5. контракту № 1-17-08-2017 від 17.08.2017 товар повинен поставлятися в упаковці, що відповідає виду Товару і способу транспортування. Упаковка товару повинна бути новою, непошкодженою, чистою та відповідати вимогам, встановлених державними стандартами і технічними умовами, що діють в Україні, та забезпечувати повну схоронність Товару від усякого роду пошкоджень при його транспортуванні з урахування можливих перевантажень в дорозі.

Тара, в якій транспортується Товар, є тарою тільки в тому випадку, якщо вона не вказується окремим товаром в інвойсах. При цьому, вартість тари входить у ціну Товару.

Палети, дерев`яні та пластикові ящики, коробки та аналогічна тара, мішки, пляшки, інша тара, в якій транспортується Товар, є самостійним товаром і оплачується окремо від продукції, що поставляється, тільки в тому випадку, якщо вони вказуються окремим товаром в інвойсах із зазначенням ціни за 1 (один) кг або 1 (одну) тону.

Суд звертає увагу, що окрім Контракту, декларантом також подано інвойс № 001-100-00000327 від 15.08.2021, в якому пакування не визначено окремим товаром.

Згідно до вказаного інвойсу поставка товару здійснюється на умовах FOB Інкотермс 2010 (Free on Board) згідно з якими продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування. Продавець вважається тим, хто виконав своє зобов`язання по поставці, з моменту переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту покупець має нести усі витрати і ризики загибелі або пошкодження товару.

Тобто, за умовами поставки FOB контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит та інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.

З Контракту та інвойсу слідує, що поставка товару здійснюється на умовах FOB, тобто ціна, визначена з урахуванням вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, є такою, що відповідає цим значенням вимогам міжнародних комерційних умов Інкотермс (на базі FOB).

Відповідно до контракту № 01-05-11-2019 від 05.11.2019 та інвойсу від 15.08.2021 № 001-100-000000327 поставка товару здійснюється на умовах FOB (Інкотермс-2010) порт завантаження Guayaquil (Еквадор).

Щодо посилання митного органу, як на підставу для витребування додаткових документів, на відсутність документів про страхування, то така також є незаконною, оскільки умови поставки FOB Інкотермс 2010 не покладають на жодну із сторін обов`язку здійснити страхування товару.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування подають декларантом з основним пакетом документів для підтвердження митної вартості лише у тому випадку, якщо здійснювалося страхування.

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (далі Правила № 599) в графі 22 зазначаються витрати на страхування оцінюваних товарів.

Отже зі змісту вказаної норми, страхові документи подають митному органу лише у тому випадку, якщо страхування здійснювалось. Якщо страхування не здійснювалося, то такі документи не надаються, а у графі 22 декларації митної вартості відображається відсутність таких витрат на страхування.

Як вбачається із ДМВ, яка була подана декларантом, у графі 22 «Витрати на страхування» проставлено значення « 0,0000», що свідчить про те, що декларант в установленій формі задекларував відсутність витрат на страхування, а тому враховуючи положення п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України у нього відсутній обов`язок подавати будь-які документи щодо страхування.

Таким чином, митний інспектор посилаються на вказану обставину, як на підставу для витребування додаткових документів діяв незаконно.

Що стосується витрат на транспортування товарів, то суд також погоджується з позивачем, з огляду на таке.

Згідно умов поставки FOB (Інкотермс-2010), продавець вважається таким, що виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту завантаження. Це означає, що Продавець несе усі витрати пов`язані із доставкою товару в порт відправки та завантаження його на судно в порту відправки. Лише після того коли товар перейшов через поручні судна в названому порту завантаження, усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець.

Згідно ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (далі Правила № 599) в графі 20 зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Отже, керуючись вказаними вище правовими положеннями, на підтвердження понесених транспортних витрат з порту Guayaquil (Еквадор) до кордону України в порт Південний, які несе покупець ТзОВ «Тропік», до митного оформлення було надано коносамент № 912868659 від 15.08.2021, рахунок на оплату № від 09.09.2021, платіжне доручення про оплату фрахту № 01TR021747 від 14.09.2021 та контракт про перевезення № UA00185168_F від 01.01.2021, які в повній мірі підтверджують усі транспортні витрати.

Відповідно до коносаменту ідентифікуються транспортований товар, номер контейнеру, з якого місця до якого здійснювалася доставка, відправник та отримувач товару. Рахунок-фактура містить відомості про вартість доставки, строк оплати за доставку та інше, а також містить посилання на коносамент. В платіжному дорученні в графі «призначення платежу» зазначено «плата за морський фрахт, паливний збір зг. рах.-фак. № від 09.09.2021».

При цьому безпідставним є посилання митного інспектора на розбіжності між сумами зазначеними в коносаменті та рахунку на оплату транспортних послуг, оскільки до оплати по рахунку-фактурі від 09.09.2021 № відповідно до пп. 5 ч. 10 ст. 58 МК України до митної вартості товарів включаються витрати на транспортування оцінюваних товарів лише до місця ввезення на митну територію України (порту).

З огляду на це, до декларантом до митної вартості включено лише транспортні витрати в сумі 1087236,65 грн, тобто лише транспортні витрати, які понесені ТзОВ «Тропік» до порту прибуття в Україні, а саме:

- Морський фрахт (Basic Ocean Freight) в сумі 2563,00 USD, що по курсу 26,90 грн. за 11 контейнерів становить 758461,50 грн;

- Паливний збір (Bunker Adjustment Factor) в сумі 1111,00 USD, що по курсу 26,90 грн., то що за 11 контейнерів становить 328775,15 грн.

Інші витрати не включаються до митної вартості, оскільки такі або оплачувались продавцем або надавались на території України і сплачені Покупцем за іншим рахунком на оплату з ПДВ, а саме:

- Витрати з відвантаження в порту призначення (Terminal Handling Service Destination);

- Система моніторингу (Captain Peter - Reefer Monitoring);

- Плата за документацію для віправника-експортера (Documentation Fee Origin).

Таким чином, відсутні жодні розбіжності між інформацією, яка зазначена в коносаменті та рахунку на оплату фрахту.

Щодо оплати за товар, то в цій частині документи також не містили жодних розбіжностей, оскільки відповідно до розділу 6 контракту № 1-17-08-2017 від 17.08.2017, якщо інше не вказано в інвойсі поставка здійснюється на умовах 100% передоплати, що і було здійснено по рахунку-фактури (інвойсу) № 001-100-00000327 від 15.08.2021, згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 3261 від 20.08.2021, яке було надано митному органу.

При цьому не можна вважати розбіжністю те, що декларантом платіжний документ в іноземній валюті надано на більшу суму в розмірі 79958,04 USD, оскільки як вбачається із графи «Призначення платежу» у платіжному дорученні від 20.08.2021 № 3261, оплата згідно цього платіжного доручення проводилась за двома інвойсами, а саме: № 001-100-000000327 від 15.08.2021 на суму 73286,04 USD та № 001-100-000000329 від 17.08.2021 на суму 6672,00 USD (який оформлявся на іншому митному посту), всього на суму 79958,04 USD.

Більше того, декларантом з метою роз`яснення вказаних обставин додатково надав митному органу пояснення від 14.09.2021 щодо вказаних вище обставин, а також надано додаткові документи, а саме: інвойс від 17.08.2021 № 001-100-000000329 (щодо іншої поставки), прайс-лист компанії продавця на товар від 09.08.2021; висновок експерта від 14.09.2021 р. № 20-47/09-2021, довідку про те, що страхування не здійснювалося.

Також декларантом повідомлено, що ТОВ «Тропік» не здійснювало платежів третім особам на користь продавця, не укладало із третіми особами договорів (комісійних, посередницьких послуг), пов`язаних з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається та відповідно до здійснювало платежів на виконання таких угод.

З огляду на те, що декларантом надані належні документи яких у повній мірі достатньо для підтвердження митної вартості і такі не містили розбіжностей, митний орган не мав законних підстав вимагати надання декларантом додаткових документів, посилаючись на вказані вище обставини.

Отже, відповідач мав можливість встановити вищевказані обставини на підставі вивчення наданих декларантом документів.

Суд не бере до уваги посилання відповідача про відсутність у прайс-листі терміну його дії, з огляду на таке.

Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований безпосередньо конкретному покупцю. Прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товарів.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2020 у справі № 810/690/17.

Також, суд вважає безпідставними доводи відповідача про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей, які полягають у тому, що взаєморозташування печатки, підпису та прізвища посадової особи на прайс-листі та рахунку фактури мають ідентичне розташування, нахил тощо. Печатка, підпис та прізвище посадової особи легко виділяються та копіюються на будь-яке інше місце, оскільки це не підтверджується жодними доказами. Більше того, зі змісту оскаржуваного рішення не видно, яким чином вказані обставини вплинули на достовірність визначення декларантом задекларованої митної вартості.

Крім того, вказані обставини жодним чином не свідчать про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, або наявність ознак не автентичності поданих до митного оформлення документів.

Щодо тверджень відповідача про те, що наданий до митного оформлення висновок експерта носить інформаційний характер, то спірне рішення не містить відомостей про те, яким чином такі висновки митного органу впливають на митну вартість товару, який імпортується позивачем.

Відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а саме по собі зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать про відсутність у відповідача фактичних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів, а саме коригування митної вартості є необґрунтованим.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 520/10386/2020 в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

Відповідно до оскарженого рішення, митний орган скоригував митну вартість товару із застосуванням резервного методу визначення її митної вартості та на підставі бази даних ЄАІС Держмитслужби. Проте в оскарженому рішенні відповідач не вказує будь-яких джерел та інформації, якими керувався при визначенні митної вартості товару, окрім номеру та дати взятої за основу митної декларації.

Слід зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДФС (Держмитслужби) України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості перевірити наявну у ній інформацію.

Верховний Суд з цього питання сформував правову позицію, яка викладена у постановах від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17, відповідно до якої рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодекс якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованим висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Шимін О.П. на підставі договору про надання правової допомоги № 1105/21 від 11.05.2021 та Додатку до Договору № 1105/21 від 11.05.2021.

Згідно долученого до матеріалів справи акта наданих послуг від 23.04.2022, позивачу надано наступні послуги:

- Усна консультація 15.01.2022 (з визначеням документів) щодо правових способів та засобів захисту прав та законних інтересів Клієнта щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Одеської митниці внаслідок прийняття рішеня про коригування митної вартості товарів від 14.09.2021 №UA500130/2021/000020/2;

- Підготовка в період 29-30.-01.2022 року позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду провизнання протиправним та скасуввання рішеня Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 14.09.2021 №UA500130/2021/000020/2;

- Підготовка 23.04.2022 відповіді на відзив по справі 380/2594/22 за позовом ТзОВ «Тропік» до Одеської митьниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14.09.2021 №UA500130/2021/000020/2.

Розрахунок здійснено у відповідності до розміру погодинної ставки за надані послуги, виходячи з вартості 1 години, загалом - 9600,00 грн.

Згідно платіжного доручення №01ТR030309 від 27.04.2022 позивач сплатив адвокату 9600 грн.

Відповідач подав заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та зазначив, що відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2021 року 2481 гривень. Також статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено в 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6500 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 39,26 гривень. Таким чином вважає, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 9 600,00 грн становить 3,86 прожиткових мінімумів на працездатних осіб з 1 січня 2021 року, або 1,5 мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 244 годин роботи. Вказує, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 9 600,00 грн є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності. Просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

На переконання суду, розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 9600,00 грн по даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, суд вважає завищеним, оскільки дана справа незначної складності та не потребує значної затрати часу на вказані роботи.

Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в т.ч. рішення Верховного Суду у зразковій справі) з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

З огляду на вказані обставини справи, суд вважає, що визначений проміжок часу у підготовці даного позову та вартістю таких послуг у розмірі 9600 грн за 5 годин та за наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень з аналогічних спорів не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 4500,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Разом з тим, відповідно до частини п`ятої та шостої статті 137 КАС України розмір витрат на залучення перекладача встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів, проте до заяви не додано вказаних документів, а тому вимога про стягнення витрат на залучення перекладача у сумі 400,00 грн не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 132, 241-248, 256, 294, 295 КАС України, суд,

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці від 14.09.2021 №UA500130/2021/000020/2 про коригування митної вартості товарів.

3. Стягнути з Одеської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (79008, м. Львів, вул. Пекарська, буд. 5, кв. 4,) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 2485,18 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять грн, 18 копійок).

4. Стягнути з Одеської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (79008, м. Львів, вул. Пекарська, буд. 5, кв. 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 4500,00 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень, 00 копійок)

5. У решті вимог про присудження судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 5100 грн та витрат на залучення перекладача у сумі 400,00 грн - відмовити

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21.07.2022.

Суддя Коморний О.І.