Справа № 308/5040/21
Суддя: Лемак О. В.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5040/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та інспектора УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 1 роти Лебедєва Микити Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та інспектора УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 1 роти Лебедєва Микити Сергійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 09.04.2021 року близько 21 год. 00 хв., рухаючись на автомобілі « Volkswagen (Фольксваген », реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці О. Капуша в м. Ужгороді, вона побачила позаду автомобіль поліції, який подав сигнал для зупинки. Коли вона зупинилася, поліцейський повідомив, що у неї не горить підсвітка номерного знака, попросив пред`явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та водійське посвідчення. Нею були пред`явлені ці документи. Далі поліцейський наказовим тоном сказав їй вийти з автомобіля. Вона запитала для чого їй виходити і повідомила, що якщо він вважає, що вона щось порушила, тоді нехай починає розглядати справу і складає постанову. На що їй в грубій формі, яку вона сприйняла як погрозу, було сказано, що були внесені зміни в законодавство України і, якщо вона не вийде, він застосує до неї фізичну силу. Не розуміючи, що відбувається, вона вийшла з машини. В такому ж тоні їй було наказано підійти ближче. Поліцейський (одягнутий у маску на обличчі) повідомив, що він виявив у неї ознаки алкогольного сп`яніння. Зазначає, що це її ще більше здивувало і обурило. По-перше, вважає, що у масці неможливо відчути запах алкоголю, а по-друге, ніяких ознак алкогольного чи будь-якого іншого сп`яніння він у неї виявити не міг, оскільки вона не вживає алкогольні напої. Які саме ознаки алкогольного сп`яніння були ним виявлені поліцейський не повідомив. Зазначає, що вона погодилася пройти перевірку на приладі «Драгер». Після цього поліцейський сів у поліцейський автомобіль і сидів там деякий час. Пояснює, що далі вона включила камеру і почала фіксувати те, що відбувається. Зазначає, що поліцейські шукали прилад «Драгер», поліцейський Лебедєв М.С. хамив їй, просив знову пред`явити права. Стверджує, що жодного доказу підтвердження порушення нею правил дорожнього руху їй пред`явлено не було. Пізніше іншим екіпажем було привезено прилад «Драгер», яким було встановлено, що жодних ознак алкогольного сп`яніння у неї не виявлено. Вже після цього була складена постанова серії ЕАН №4044245, копію якої вона отримала.

Також вказує, що відеофіксація події здійснювалась нею на телефон марки «Apple», модель «iPhone 11», № НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , однак, у зв`язку із великим об`ємом (розміром) відео, не може його копію надати на диску, або іншому носії інформації, проте, даний запис можна переглянути за посиланням https://drive.google.eom/tlle/d/lq2DaXHYFMVqFfrmuLNSMZuEZu- e2uBq9 view?usp=sharing.

Зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4044245 від 09.04.2021 року, складена о 21 год. 43 хв. 09.04.2021 року за адресою: м. Ужгород, вул. Брестська, 31 інспектором УПП в Закарпатській області сержантом поліції Лебедєвим Микитою Сергійовичем якою вказано, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, чим порушено п. 2.9.в. Правил дорожнього руху та визнано винною у вчиненні правопорушення, склад якого визначено ч. 6 ст. 121 КУпАП і накладено штраф в розмірі 850 грн. При цьому, вказує, що до постанови не додано жодних документів чи доказів, що засвідчують її вину.

Стверджує, що склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке настає згідно ч. 6 ст. 121 КУпАП, у даному випадку міг би мати місце у випадку зупинення транспортного засобу працівником поліції під час руху такого транспортного засобу, якби водію було відомо про неосвітлення заднього номерного знаку та водію пред`явлено докази вчинення ним правопорушення. Однак, пояснює, що у її випадку дані обставини відсутні, оскільки їй не було відомо про те, що задній номерний знак був неосвітлений при русі автомобіля та не було надано жодних доказів вчинення даного правопорушення на її законну вимогу, що вказує на ознаки зловживання поліцейським наданими йому повноваженнями щодо притягнення осіб до відповідальності за порушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Також зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Так, стверджує, що водій зобов`язаний перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан транспортного засобу, що нею і було зроблено перед виїздом. Автомобіль був у технічно справному стані, усі лампочки горіли, номери підсвічувались. У разі виникнення зазначених несправностей в дорозі, водій повинен вжити заходів для їх усунення. Але, оскільки, сидячи за кермом автомобіля, неможливо побачити чи прослідкувати за підсвіткою заднього номерного знаку, то вона не може стверджувати горіла чи не горіла підсвітка номеру саме під час руху автомобіля. Зважаючи на стан доріг, вона допускає, що при попадінні у ями на дорозі, підсвічування номеру могло мерехтіти, або міг порушитись контакт у освітленні номера, але доказів руху з неосвітленим номерним знаком їй надано не було. Якщо працівники поліції виявлять під час руху таку несправність, вони мають право обмежити рух автомобіля для перевірки технічного стану та з`ясувати наявність події, адміністративного проступку.

Якщо така несправність виникла під час руху і водію про це не було відомо, вважає, що така подія не є адміністративним проступком із накладенням штрафу, а є приводом для усунення цих недоліків на місці.

Виходячи з вищевикладеного, вважає неправомірними дії інспектора УПП в Закарпатській області сержанта поліції Лебедєва М.С. при накладенні на неї штрафу в розмірі 850,00 грн. за порушення п. 2.9 ПДР України за скоєння адміністративного правопорушення, а також такими, що порушують Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України 09.11.2016 р. № 1179 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 р. за № 1576/29706.

Враховуючи вищевикладене, просить суд:

1. Визнати неправомірними дії інспектора УПП в Закарпатській області сержанта поліції Лебедєва М.С. при накладенні на неї штрафу в розмірі 850,00 грн. за порушення п. 2.9.в. ПДР України за вчинення адміністративного правопорушення, а також такими, що порушують Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС 09.11.2016 року № 1179 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 р. за № 1576/29706.

2. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4044245 від 09.04.2021 року, винесену інспектором УПП в Закарпатській області сержантом поліції Лебедєвим М.С., у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення,

3. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у дане судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Петрецький С.І. подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без їхньої участі за наявними матеріалами. Вказує у заяві, що позовні вимоги вони підтримують, просять суд їх задовольнити.

Представники відповідачів у дане судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Закарпатській області сержанта поліції Лебедєва Микити Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4044245 від 09.04.2021 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 850,00 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 09.04.2021 року о 21 год. 35 хв. ОСОБА_1 в м. Ужгород, по вул. Лицябрестская, 31 керувала транспортним засобом в темну пору року з неосвітленим номерним знаком, чим порушила п. 2.9 в ПДР керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, перевернутим чи неосвітленим.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулася із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 80-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.9 в ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

У відповідності до ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, відповідачем не надано.

Матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Разом з тим, складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідачем до суду не подано відзив на позов, а також не подано жодних доказів, які б підтверджували вчинення правопорушення позивачем.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушень, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи викладене та беручи до уваги наведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову інспектора УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 1 роти Лебедєва Микити Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4044245 від 09.04.2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги, що в рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04,§ 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Щодо решти позовних вимог, то відповідно до положень ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний не наділений повноваженнями визнавати дії суб`єктів владних повноважень неправомірними та такими, що порушують Правила етичної поведінки поліцейських, а тому у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходиться з приписів ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 454 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 159, 162, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 1 роти Лебедєва Микити Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4044245 від 09.04.2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позову в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , адреса місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ.

Відповідач 2: інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції 1 батальйону 1 роти Лебедєв Микита Сергійович, адреса: вул. О. Кошового, 2, м. Ужгород, Закарпатська область.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду 22 червня 2022 року.

Головуюча О.В. Лемак