Справа № 600/439/22-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/439/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2) щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 01.06.2021 по 14.12.2021;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 01.06.2021 до дня фактичного розрахунку 14.12.2021.

1.2. Ухвалою суду від 25.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 19.05.2021 року №437-ОС капітана 1 рангу ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.05.2021 року № 153-ОС ОСОБА_1 виключено із 31.05.2021 року із списків особового складу, усіх видів забезпечення загону морської охорони.

2.2. Однак, згідно доводів представника позивача відповідачем не проведено по відношенню до позивача своєчасний повний розрахунок при звільненні.

Так, при виключенні із списків особового складу 31.05.2021 року із затримкою розрахунку проведено виплату безспірних сум:

- 14.06.2021 року виплачено 353808,06 грн. у спосіб зарахування на рахунок установи банку, що підтверджується випискою по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», інформацією із архівної відомості особистої картки грошового забезпечення за 2021 рік та листуванням із загоном за адвокатськими запитами (виплата включає: одноразова грошова допомога при звільненні 279720 грн; грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку 11988 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань 2220 грн.; компенсація за невикористану додаткову відпустку УБД 65268 грн.);

- 16.07.2021 року виплачено 96003,40 грн. частину заборгованості із компенсації за неотримане речове майна у спосіб зарахування на рахунок установи з урахуванням утримання 1,5% військового збору, що підтверджується випискою по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та листуванням із військовою частиною за адвокатськими запитами;

- 25.08.2021 року виплачено 29000,20 грн. частину заборгованості із компенсації за неотримане речове майно у спосіб зарахування на рахунок установи з урахуванням утримання 1,5% військового збору, що підтверджується випискою по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та листуванням із військовою частиною за адвокатськими запитами;

- 26.11.2021 року виплачено 18319,23 грн. заборгованість індексації грошового забезпечення у спосіб зарахування на рахунок установи банку, що підтверджується випискою по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

- 15.12.2021 року виплачено 4096,23 грн. заборгованість індексації грошового забезпечення у спосіб зарахування на рахунок установи банку, що підтверджується випискою по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

2.3. Зазначає, що нормами статей 116 та 117 КЗпП України визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позиція відповідача

2.4. До суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно змісту якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

2.5. Так, звертає увагу на те, що в день звільнення позивачу були нараховані всі належні при звільненні суми грошового забезпечення, відповідно до Наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31 травня 2021 року, що підтвердженні розрахунковими відомостями. Водночас, виплата всіх належних при звільненні ОСОБА_1 сум не була здійснена у день звільнення у зв`язку з відсутністю фінансування на вищевказані цілі. Одразу після отримання відповідних асигнувань, Військовою частиною НОМЕР_2 було здійснено всі виплати, які були нараховані при звільненні позивачу, в тому числі було здійснено розрахунок та виплачена індексація грошового забезпечення за період проходження служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_2.

2.6. Поряд з цим, зазначає, що відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, може настати виключно за наявності вини роботодавців за затримку виплат коштів у вигляді винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні.

2.7. ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2) є розпорядником бюджетних коштів 3 рівня, після Адміністрація Державної прикордонної служби (яка є розпорядником 2 рівня) та Міністерство внутрішніх справ України (1 рівня). А тому вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2) діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та не винний у несвоєчасному розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , а тому до відповідача не можуть застосовуватися санкції, передбачені ч. 1. ст. 117 КЗпП України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. З матеріалів справи та з аргументів сторін судом встановлено, ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2).

3.2 Згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 19.05.2021 року № 437-ОС капітана 1 рангу ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.05.2021 року № 153-ОС ОСОБА_1 виключено із 31.05.2021 року із списків особового складу, усіх видів забезпечення загону морської охорони.

3.3. Водночас, дослідженням виписок карткового рахунку ОСОБА_1 , а також довідок-розрахунків та інших розрахункових відомостей, що додані ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) до листа від 28.12.2021 року №21/К-29(К-30) у відповідь на адвокатські запити представника позивача, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2) на рахунок ОСОБА_1 перераховано кошти:

- 14.06.2021 року - 353808,06 грн., з належних до виплати сум по одноразовій грошовій допомозі при звільненні 279720 грн; грошовій компенсації за невикористану щорічну відпустку 11988 грн.; матеріальній допомозі на вирішення соціально-побутових питань 2220 грн.; компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД 65268 грн.);

- 16.07.2021 року - 96003,40 грн. - частину заборгованості із компенсації за неотримане речове майна;

- 25.08.2021 року - 29000,20 грн. - частину заборгованості із компенсації за неотримане речове майно;

- 26.11.2021 року - 18319,23 грн. - заборгованість по індексації грошового забезпечення;

- 15.12.2021 року - 4096,23 грн. - заборгованість по індексації грошового забезпечення.

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

4.2. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

4.3. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XI). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Так, абзацом 1 частини 1 статті 9 цього Закону № 2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

4.4. Разом з тим, Законом № 2011-XI не передбачена відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

4.5. Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу на те, що згідно із частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

4.6. Суд касаційної інстанції неодноразово приходив до висновку, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (зокрема, постанова Верховного Суду України від 17 липня 2015 року в справі №21-8а15, постанови Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №806/1899/17, від 29 березня 2018 року у справі №815/1767/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18 та ін.)

4.7. Оскільки у спірному випадку, спеціальне законодавство, яким врегульовано порядок проходження військової служби, порядок і строки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям при звільненні з військової не передбачає дату проведення остаточного розрахунку та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні, що фактично визнавалось сторонами справи, тому до спірних відносин необхідно застосувати норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач в обґрунтуванні заявлених вимог.

4.8. Отже, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

4.9. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

4.10. 26 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила у справі №821/1083/17 постанову, якою касаційну скаргу Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишила без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі № 821/1083/17 залишила без змін. У вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) [у рішенні від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України"] надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15 вересня 2015 року провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15.

4.11. Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони, законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

4.12. Як встановлено судом у цій справі, ОСОБА_1 з 31.05.2021 року виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2).

4.13. Однак, на день звільнення з позивачем не проведеного повного розрахунку, у зв`язку із чим йому не виплачено всіх належних сум грошового забезпечення.

4.14. У свою чергу, належні позивачу до виплати суми здійснені ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) наступним чином:

- 14.06.2021 року - 353808,06 грн., з належних до виплати сум по одноразовій грошовій допомозі при звільненні 279720 грн; грошовій компенсації за невикористану щорічну відпустку 11988 грн.; матеріальній допомозі на вирішення соціально-побутових питань 2220 грн.; компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД 65268 грн.);

- 16.07.2021 року - 96003,40 грн. - частину заборгованості із компенсації за неотримане речове майна;

- 25.08.2021 року - 29000,20 грн. - частину заборгованості із компенсації за неотримане речове майно;

- 26.11.2021 року - 18319,23 грн. - заборгованість по індексації грошового забезпечення;

- 15.12.2021 року - 4096,23 грн. - заборгованість по індексації грошового забезпечення.

4.15. Тобто, з встановлених у справі обставин слідує, що відповідач провів повний розрахунок з позивачем після його звільнення зі служби поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.

4.16. Оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби (31.05.2021) остаточний розрахунок і такий було проведено лише 15.12.2021 року, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а відтак, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу такий заробіток.

4.17. Обчислення середнього заробітку за час затримки при звільненні проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).

4.18. Суд наголошує про відсутність спеціального законодавства, яке регулює обчислення середнього заробітку за час затримки при звільненні військовослужбовців з військової служби.

4.19. Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (далі - Порядок №100) вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

4.20. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку №100).

4.21. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

4.22. Так, відповідно до архівної відомості №636 з січня 2021 року по грудень 2021 року по виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення загальна сума виплаченого позивачу грошового забезпечення за останні два місяці, що передували звільненню, становить 48103,91 грн. (24037,33 грн. за березень + 24066,58 грн. за квітень).

Таким чином, розмір середньоденного грошового забезпечення (середнього заробітку) позивача перед його звільненням з військової служби становить 788,59 грн (48103,91 грн/61 календарних днів).

4.23. Позивачем заявлено період затримки при звільненні з 01.06.2021 року (першого дня після дня звільнення) по 14.12.2021 року (день, що передує дню, в якому здійснено повний розрахунок). Відтак, період затримки розрахунку при звільненні складає 197 календарних днів.

4.24. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби складає 155352,23 грн (788,59 грн х 197 к.д.).

4.25. Суд вважає, що в порівнянні із загальним розміром проведених позивачу після звільнення виплат у розмірі 501227,12 грн, розраховану вище суму 155352,23 грн не можна вважати співмірною.

4.26. Водночас, представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) у разі визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби просить виходити з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

4.27. Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, застосовуючи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, суду необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

4.28. Вказаний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, а також Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 серпня 2020 року у справі №400/3151/19, від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.

4.29. Крім цього, указаного вище підходу притримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що вбачається, зокрема, з його постанов від 30 листопада 2020 року у справах №240/12140/19, №560/3230/20, від 09 лютого 2021 року у справі №600/1553/20-а з аналогічних правовідносин.

4.30. Відтак, суд у цій справі, при визначенні належної позивачу до виплати суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

4.31. При цьому, суттєвим у цій справі є те, що належні позивачу виплати не були здійсненні однією сумою, а тому не доцільним є застосовувати визначену суму 155352,23 грн. до здійснених позивачу виплат, які були значно меншими. Відтак, суд у ці справі вважає за доцільне визначити істотну частку кожної з проведених виплат по відношенню до зазначеної вище суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

4.32. У зв`язку з цим суд зазначає, що в даній ситуації:

1) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 2,3 (353808,06 грн/155352,23 грн, тобто фактично виплачену 14.06.2021 року суму поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 25405,16 грн (788,59 грн х 2,3 х 14 к.д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

2) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,6 (96003,40 грн/155352,23 грн, тобто фактично виплачену 16.07.2021 року суму поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 21765,08 грн (788,59 грн х 0,6 х 46 к.д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

3) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,2 (29000,20 грн/155352,23 грн, тобто фактично виплачену 25.08.2021 року суму поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 13563,75 грн (788,59 грн х 0,2 х 86 к.д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

4) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,12 (18319,23 грн/155352,23 грн, тобто фактично виплачену 26.11.2021 року суму поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 16938,92 грн (788,59 грн х 0,12 х 179 к.д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

5) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,03 (4096,23 грн/155352,23 грн, тобто фактично виплачену 15.12.2021 року суму поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 4684,23 грн (788,59 грн х 0,03 х 198 к.д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку).

4.33. Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також беручи до уваги наведені вище позиції суду касаційної інстанцій в аналогічних відносинах, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби має бути виплачений позивачу у розмірі 82357,14 грн. (25405,16 грн + 21765,08 грн. + 13563,75 грн + 16938,92 грн. + 4684,23 грн) з урахуванням істотності часток недоплачених сум порівняно із середнім заробітком військовослужбовця.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

5.2. Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що цей позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем протиправно не проведено з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, чим порушено його право на належне грошове забезпечення.

5.3. Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. В силу частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

6.2. У цій справі позивач не сплачувала судовий збір, оскільки звільнена від нього відповідно Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI, доказів понесення інших витрат суду не надано, у зв`язку з чим суд не стягує та не присуджує на його користь будь-які судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії- задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного розрахунку у зв`язку із звільненням з військової служби.

3. Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 01.06.2021 року по 14.12.2021 року у сумі 82357 (вісімдесят дві тисячі триста п`ятдесят сім) грн 14 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2) (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3).

Суддя О.В. Анісімов