Справа № 420/6521/22
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6521/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які викладені у Листi № 7291-5211/П-02/8-1500/22 вiд 25.04.2022 року, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії після смерті її чоловіка ОСОБА_2 згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року у адміністративній справі № 420/16141/21 за період з 1 квітня 2019 року по 4 січня 2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 недоотриманої пенсії пiсля смерті її чоловіка ОСОБА_2 згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року у адміністративній справі № 420/16141/21 за період з 1 квітня 2019 року по 4 сiчня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 4 січня 2022 року, ОСОБА_2 , з яким позивачка проживала разом, помер. В той же час, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року в адміністративній справі №420/16141/21, яке набрало законної сили 05.01.2022, був задоволений позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. визнанно протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії на підставі довідки Одеського ТЦК та СП №ЮО106504 від 14.07.2021 про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Одеського ТЦК та СП №ЮО106504 від 14.07.2021 про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", починаючи з 01.04.2019 з урахуванням вже виплачених сум. Листом вих. 7291-5211/П-02/8-1500/22 від 25.04.2022 року, відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за рішенням суду ОСОБА_2 , оскільки рішення Одеського адміністративного суду по справі №420/16141/21 надійшло до Головного управління 21.04.2021 року, а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином підстав для проведення перерахунку пенсії за рішенням суду немає.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (від 25.05.2022р. за вхід. № ЕП/14322/22), зазначаючи, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року у адміністративній справі №420/16141/21 набрало законної сили 05.01.2022, а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис від 08.01.2022 №29), а отже підстав для перерахунку немає. Спірні правовідносини не допускають правонаступництва щодо виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату пенсії. ОСОБА_1 на обліку Головного управління не перебуває і пенсію не отримує, тому вимоги викладені в позовній заяві є необґрунтованими та незаконними.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі 420/6521/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно до завіреної копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 01.07.1985 року ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , з яким позивачка проживала разом, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 08.01.2022 року. В той же час, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року в адміністративній справі №420/16141/21, яке набрало законної сили 05.01.2022, був задоволений позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії на підставі довідки Одеського ТЦК та СП №ЮО106504 від 14.07.2021 про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Одеського ТЦК та СП №ЮО106504 від 14.07.2021 про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", починаючи з 01.04.2019 з урахуванням вже виплачених сум.

Позивачка 11 квітня 2022 року звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою, про нарахування та виплату їй недоотриманої пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 у адміністративній справі №420/16141/21.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплати пенсії рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року у адміністративній справі №420/16141/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 25.04.2022 р. вих. №7291-5211/П-02/8-1500/22 повідомлено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року у адміністративній справі №420/16141/21 набрало законної сили 05.01.2022, а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис від 08.01.2022 №29), а отже підстав для перерахунку немає.

Вищеозначена позиція суб`єкта владних повноважень послугувала підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які викладені у Листi № 7291-5211/П-02/8-1500/22 вiд 25.04.2022 року, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії після смерті її чоловіка ОСОБА_2 згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року у адміністративній справі № 420/16141/21 за період з 1 квітня 2019 року по 4 січня 2022 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 недоотриманої пенсії пiсля смерті її чоловіка ОСОБА_2 згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року у адміністративній справі № 420/16141/21 за період з 1 квітня 2019 року по 4 сiчня 2022 року, є такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Це правило отримало розвиток у положеннях публічного законодавства з приводу соціального забезпечення громадян у формі виплати пенсій, а саме: статті 91 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України №1788-ХІІ), статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України №1058-IV), статті 61 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII).

Так відповідно до частини першої статті 91 Закону України №1788-ХІІ суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За змістом статті 52 Закону України №1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали .Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Згідно із статтею 61 Закону України №2262-XII суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. В разі смерті пенсіонера членам його сім`ї або особі, яка здійснила його поховання, виплачується для цього допомога в розмірі тримісячної пенсії, але не менше п`ятикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розділом IV Закону України №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлені умови призначення пенсій в разі втрати годувальника, особи, які мають право на цю пенсію, розмір пенсії в разі втрати годувальника, період, на який призначається пенсія.

Згідно із ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ).

Так, ст. 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано ст.63 Закону №2262-ХІІ, згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком №45, повідомляють орган ПФУ.

Так, як встановлено в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року в адміністративній справі №420/16141/21, ІНФОРМАЦІЯ_4 виготовив та направив до ГУ ПФУ оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 №ЮО106504 від 14.07.2021 для перерахунку основного розміру пенсії з 01.04.2019 року, відповідно ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням вже виплачених сум, проте відповідач протиправно та безпідставно не здійснив перерахунок пенсії позивача.

Відповідно до завіреної копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 01.07.1985 року ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_2 .

Тобто, з огляду зазначене вище, матеріалами справи підтверджуються родинні зв`язки позивачки з ОСОБА_2 .

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на вимоги ст.ст. 2,5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

В контексті спірних правовідносин по даній справі суд звертає увагу, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року в адміністративній справі №420/16141/21, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії на підставі довідки Одеського ТЦК та СП №ЮО106504 від 14.07.2021 про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Одеського ТЦК та СП №ЮО106504 від 14.07.2021 про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", починаючи з 01.04.2019 з урахуванням вже виплачених сум, безпосередньо стосується порушення пенсійним органом саме прав та законних інтересів ОСОБА_2 , а не позивачки у даній справі, яка була дружиною останнього.

У зв`язку з наведеним вище, суд зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України №1404-VIІІ «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ).

Згідно ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 Закону №1404-VІІІ сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Положення частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

У контексті наведених положень Закону №1404-VІІІ слід зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

До того ж цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (ч.4 ст.4 Закону №1404-VІІІ).

У рішенні Європейського суду з прав людини Матківська проти України від 12.03.2009 р. зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Конституційним Судом України у рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 року зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно за наслідками вчинення відповідних дій щодо заміни сторони у виконавчому провадженні та після нарахування позивачці грошових коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 року в адміністративній справі №420/16141/21, остання має право звернутися з вимогами, які є предметом у даній справі, якщо відповідачем не буде вчинено дій щодо виплати коштів за вказаним рішенням суду.

Враховуючи викладене вище, суд до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності заявлених позивачем вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, не є обґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.