Справа № 460/17189/22
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2022 року м. Рівне №460/17189/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 15.04.2022 №90 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи вислуги років період проходження строкової військової служби із 13.05.1989 по 20.05.1991; зобов`язати відповідача 2 призначити з 11.04.2022 позивачу пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи вислуги років період проходження строкової військової служби із 13.05.1989 по 20.05.1991, та виплативши заборгованість, яка виникла у зв`язку з цим.

Позивач в обґрунтування позову в позовній заяві зазначає, що час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі №348/2384/16-а. Тому, позивач вважає, що до його вислуги років, окрім роботи на посадах в сфері охорони здоров`я (загальною тривалістю 25 років 3 місяці 8 днів, які враховують відповідачі), були підстави для зарахування також і періоду проходження строкової військової служби з 13.05.1989 по 20.05.1991. Таким чином, станом на 11.10.2017 загальна вислуга років позивача складала більше 27 років, що давало законні правові підстави для прийняття відповідачем-1 рішення про призначення позивачу пенсії з дня подання заяви 11.04.2022. Тому, просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, де вказано, що страховий стаж позивача становить 34 роки 11 місяців 4 дні, стаж за вислугою років складає 25 років 3 місяці 8 днів із необхідних 26 років 6 місяців. Відповідач 1 стверджує, що період проходження строкової військової служби до спеціального стажу роботи не зараховується. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог та зазначає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», яким позивач обгрунтовує зарахування до вислуги років періоду проходження строкової служби, регулює правовідносини проходження військової служби. Тому, стаж позивача за вислугою років складає 25 років 3 місяці 8 днів із необхідних 26 років 6 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії. З огляду на вказане, відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 31.05.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 11 квітня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За принципом екстериторіальності (визначення в автоматичному режимі Пенсійного органу для призначення пенсії), надані документи передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області.

15 квітня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення №90 про відмову в призначенні пенсії з тих підстав, що загальна вислуга років позивача в сфері охорони здоров`я становила 25 років 3 місяці 8 днів, що не достатнім для призначення пенсії з дня звернення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у листі від 23.05.2022 №6523-6288/Л-02/8-1700/22 вказало, що зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду проходження строкової військової служби та періоду навчання за денною формою законодавством не передбачено.

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.04.2022 №90 про відмову у призначенні пенсії протиправним, тому звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі статті 52 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

До позивача застосовуються положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, відповідно до змісту якого, право на пенсію за вислугою років мають працівники охорони здоров`я незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на: 01.04.2015 не менше 25 років; 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців; 01.10.2017 не менше 26 років 6 місяців.

При цьому, не є спірним у даній справі віднесення періодів роботи ОСОБА_1 до спеціального стажу з 13.05.1989 по 20.05.1991, з 09.07.1991 по 03.08.2001 та з 10.09.2002 по 10.10.2017.

Судом встановлено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії для вислуги років став висновок відповідача-1 про те, що спеціальний стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, становить 25 років 3 місяці, оскільки ним до спеціального стажу не зараховано період проходження строкової військової служби (2 роки і 8 днів).

Разом з тим, вказані висновки відповідачів щодо відсутності підстав для не зарахування до вислуги років періоду проходження строкової військової служби суд оцінює критично з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ(далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалась за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі №348/2384/16-а.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Зазначеному положенню статті 48 КЗпП України кореспондується пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), за змістом якого зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено та записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 23.03.1989, так і довідкою Комунального некомерційного підприємства «Корецька міська лікарня» Корецької міської ради №12 від 21.01.2022 підтверджено, що станом на дату призову ОСОБА_1 на строкову військову службу у травні 1989 року він працював на посаді «перев`язувальної медсестри хірургічного відділення», робота на якій дає йому право на призначення пенсії за вислугою років як працівнику сфери охорони здоров`я. Запис №2 трудової книжки свідчить, що з 03.05.1989 його звільнено з роботи у зв`язку з призовом на службу в ряди армії.

Абзацами 1, 2 пункту 6 Порядку №637 визначено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються військові квитки.

Відповідно до записів військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_2 , дата видачі 25 травня 1989 року, позивач в період проходження строкової військової служби з 13.05.1989 по 20.05.1991 обіймав військові посади, пов`язані із охороною здоров`я, що дають йому право на зарахування строкової військової служби до вислуги років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 №1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою державних та комунальних закладів охорони здоров`я» (далі Порядок №1418) було встановлено, що з 1 січня 2010 р. медичним працівникам установлено надбавку за вислугу років. Розмір цієї надбавки встановлюється працівникам до посадового окладу залежно від стажу роботи: понад три роки роботи - 10%, понад 10 років - 20, понад 20 років - 30%.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1418 до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, зараховується час строкової військової служби, якщо працівник до призову на військову службу працював на посадах лікарів і фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою в державних та комунальних закладах охорони здоров`я і впродовж трьох місяців після звільнення з військової служби (без урахування часу проїзду на постійне місце проживання) був прийнятий на роботу на одну з названих посад у державний та комунальний заклад охорони здоров`я.

Позивач при поданні заяви до органу Пенсійного фонду надав документи, які підтверджують, що ОСОБА_1 як до його призову на строкову військову службу (з 13.05.1989 по 20.05.1991), так і після «демобілізації» 24.05.1991 (робота з 09.07.1991) обіймав посади фахівця з медичною освітою, робота на яких дає йому право на призначення пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров`я.

Суд дійшов висновку, що до вислуги років позивача, окрім роботи на посадах в сфері охорони здоров`я (загальною тривалістю 25 років 3 місяці 8 днів, які враховують відповідачі), є підстави для зарахування також і періоду проходження строкової військової служби з 13.05.1989 по 20.05.1991.

Таким чином, станом на 11.10.2017 загальна вислуга років ОСОБА_1 складала більше 27 років, що дає правові підстави для призначення пенсії з дня подання заяви 11.04.2022.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.04.2022 №90 про відмову в призначенні пенсії.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в повній мірі буде здійснено шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити із 11.04.2022 пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи період проходження строкової військової служби із 13.05.1989 по 20.05.1991.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачами доводи позовної заяви не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачена сума судового збору у розмірі 794 грн 00 коп відповідно до квитанції від 26.05.2022, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача1, який прийняв спірне рішення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.04.2022 №90 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 11.04.2022 пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи вислуги років період проходження строкової військової служби із 13.05.1989 по 20.05.1991.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 794 грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21 липня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83,м. Одеса,Приморський район, Одеська область,65012, ЄДРПОУ/РНОКПП 20987385) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м. Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.В. Друзенко