Справа № 185/5225/22
Суддя: Перекопський М. М.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/5225/22
Провадження № 2-а/185/50/22
у х в а л а

21 липня 2022 року м.Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Перекопський М.М., перевіривши відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву ОСОБА_1 до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Вказаний позивачем ідентифікаційний код відповідача не відповідає назві останнього, що порушує зазначений припис КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач вказує, що він звільнений від сплати судового збору за подання вказаного позову на підставі ч.5 ст.288 КУпАП.

Проте, з огляду на позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 (Провадження № 11-1287апп18), позивач не звільнений від сплати судового збору з підстав зазначених ним.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з абз.2 ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивач у прохальній частині заяви вказує дві немайнові вимоги: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та визнати протиправним та скасувати рішення.

У зв`язку із вказаним позивачу слід надати суду докази сплати судового збору у порядку та розмірі, визначених Законом України "Про судовий збір", а саме в розмірі 1984,80 (992,40 грн + 992,40 грн), або зазначити та надати суду інші докази звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Позивач вказує, що ним було пропущено строк на оскарження зазначених процесуальних документів у зв`язку із незазначенням відповідними органами строку на їх оскарження, також ненаданням позивачу інформації щодо можливості отримання ним безоплатної вторинної правової допомоги.

Щодо зазначеного вважаю за необхідне вказати наступне.

Згідно правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду у справі № 920/153/21 від 21 січня 2022 року, відповідно до статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України. Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Згідно з частиною 3 статті 57 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. І відповідно, не можуть застосовуватись. Тому основною умовою набрання нормативно-правовим актом законної сили, і, отже, обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях. Опублікування нормативно-правового акта є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть цієї презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку.

За викладених обставин приходжу до висновку, що позиція позивача фактично зводиться до того, що лише власна недбалість, відсутність реальних дій щодо захисту свого права та незнання закону призвели до наслідків, які, згідно зі статтею 68 Конституції України та ураховуючи принципи змагальності та диспозитивності, є виключно особистою відповідальністю позивача, у зв`язку з чим позивачу слід навести інші поважні причини пропуску ним строку на оскарження зазначених процесуальних документів у порядку КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160,161,169,248 КАС України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Павлоградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення йому копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У випадку не усунення недоліків у встановлений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: М. М. Перекопський