Справа № 500/2171/22
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2171/22

19 липня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Побурко В.О.

представників позивача Стецюк Ю.О., Оліховська З.О.

представника відповідача Юсипів Х.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1918 від 14.04.2021, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1918 від 14.04.2021 на суму 18897,90 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Вказав, що податкове повідомлення-рішення №0-1918 від 14.04.2021 надсилалося йому за адресою: АДРЕСА_1 , проте позивач проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 2009 року . Тому, просить врахувати, що тільки 18.02.2022 він довідався про складення відповідачем оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення. Позивач вказав, що є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю, має у власності сільськогосподарських тварин та землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ним для вирощування сільськогосподарських культур, що підтверджується довідкою Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вих. №270 від 13.04.2022 року. При цьому, зазначив, що нежитлове приміщення свинарника племінного, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 та використовується ним безпосередньо для сільськогосподарської діяльності, зокрема, для зберігання власновиробленої сільськогосподарської продукції. Відтак, просить суд врахувати, що ОСОБА_1 не є платником податку на майно, відмінне від земельної лілянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Ухвалою суду від 20.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.06.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Тернопільській області про продовження строку для подання відзиву.

Представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в його задоволенні повністю. Вказав, що заборгованість по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкового повідомлення-рішення від 14.04.2021 року №0-1918 на суму - 18897,90 грн.; у відповідача наявна у власності нежитлова нерухомість за адресою АДРЕСА_3 , яка є об`єктом оподаткування. Зазначив, що податкове повідомлення-рішення та вимога надсилалась на адресу АДРЕСА_1 . Просить врахувати, що згідно інформаційного фонду ДПС України, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Вважає, що податковим органом викладено обставини щодо податкової адреси відповідача, яка є вірною, зазначення іншої податкової адреси в даному випадку є порушенням норм податкового законодавства. Крім цього, звернув увагу суду на тому, що позивач не надав суду доказів здійснення ним сільськогосподарської діяльності, зокрема виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації, які б доводили використання об`єктів нерухомого майна за цільовим призначенням, з огляду на вище вказане відсутні правові підстави для застосування до належних позивачу об`єктів нерухомого майна п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Отже, на думку представника відповідача, податкове повідомлення-рішення від 14.04.2021 року №0-1918, яким визначено суму податкового зобов`язання на податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 р., винесене на підставі чинного законодавства.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити даний позов повністю.

Ухвалою суду від 30.06.2022 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 13.07.2022 о 10:30 год.

13.07.2022 у відкритому судовому засіданні оголошено перерву до 19.07.2022 о 10:00 год.

19.07.2022 у відкритому судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю з мотивів, наведених в позовній заяві, відповіді на відзив.

Представник відповідача у відкритому судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлено, що 14.04.2021 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення, згідно якого сума грошового зобов`язання позивача за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості", складає 18897,90 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що позивач може підпадати під визначення сільськогосподарського товаровиробника. Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2020 року (справа №560/168/19).

На користь висновку про те, що положення пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Так, Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (стаття 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»).

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З матеріалів справи слідує, що позивачу на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 436,5 кв.м., що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.09.2007 з зазначенням типу об`єкта: нежитлове приміщення, приміщення свинарника племінного.

Згідно довідки довідка Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вих. № 269 від 13.04.2022 року, нежитлове приміщення свинарника племінного, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 та використовується ним безпосередньо для сільськогосподарської діяльності, зокрема, для зберігання власновиробленої сільськогосподарської продукції. З дати набуття і по теперішній час вказане нежитлове приміщення власником в оренду, лізинг, позичку не здавалося.

Відтак, враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю, має у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ним для вирощування сільськогосподарських культур.

Наведене вище кореспондується зі змістом довідки Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вих. № 270 від 13.04.2022 року.

Отже, з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд встановив, що позивач наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та використовує нежитлове приміщення для зберігання власновиробленої сільськогосподарської продукції, і така будівля в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Крім цього, вирішуючи даний спір, суд враховує таке.

Пунктом 58.3 ст.58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У розумінні ст. 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як вбачається з матеріалів справи, спірне податкове податкове повідомлення - рішення надсилалося позивачу за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно паспорта позивача серії НОМЕР_1 , який виданий 1.12.2009, позивач проживає за адресою АДРЕСА_2 , з 28.02.2009.

Така ж інформація підтверджується довідкою Білецької сільської ради Плотицького старостинського округу Тернопільського району Тернопільської області від 17.05.2022 №364.

Суд зазначає що відповідачем не представлено суду доказів взяття та перебування позивача на обліку в центральній базі даних ДПС України за податковою адресою, на яку надсилалось оскаржуване в даній справі податкове повідомлення рішення, хоча в ході розгляду даної справи суд зобов`язував відповідача представити такі докази.

У відповідності до частин першої та другої ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Тому суд приходить до переконання , що у спірному випадку контролюючим органом оскаржуване податкове повідомлення-рішення надіслане позивачу з порушенням вимог ст.ст.42,58 ПК України, відтак оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої ст. 2 КАС України, завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно рішення п. 71 Європейського суду з прав людини у справі «Звежинський проти Польщі» позбавлення майна, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності.

Під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S. А.» та інші проти Бельгії). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.

При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Згідно п. 17 рішення у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1918 від 14.04.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 22 липня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль,46003 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.