Справа № 440/4047/22
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/4047/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Куць А.С.,

позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Калашник Л.В., Костецького Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Полтавській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління статистики у Полтавській області, у якій просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління статистики в Полтавській області від 01 березня 2022 року № 52-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області із 02 березня 2022 року;

- стягнути з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 березня 2022 року по день фактичного допуску до роботи;

- стягнути з Головного управління статистики в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 24000 гривень (двадцять чотири тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики в Полтавській області із 02 березня 2022 року та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 02 березня 2022 року по день фактичного доступу до роботи у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскільки за нормами Конституції України, Закону України "Про державну службу", КЗпП України не допускається звільнення працівника в період його відсторонення від роботи, звільнення 01.03.2022 у зв`язку з виходом позивача на пенсію за п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" вважає незаконним та таким, що суперечить чинному законодавству. Вважає, що відповідач зобов`язаний був звільнити позивача після її поновлення на роботі у відповідності із вимогами Закону України "Про державну службу" та згідно норм наказу Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2022 №380.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 03 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі 440/4047/22 за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки жодним нормативно-правовим актом не заборонено припиняти державну службу, у зв`язку з виходом на пенсію, із відстороненим працівником, а тому звинувачення, викладені у позові ОСОБА_1 на адресу ГУС, є безпідставними і не підкріплюються доказами та нормами законодавства. Зазначено, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи відбувалось на законних підставах. Наказ ГУС від 13 грудня 2021 року № 121-к Про відсторонення від роботи було видано на виконання пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі постанова № 1236). На дату свого звільнення ОСОБА_1 не усунула причини, у зв`язку з якими вона була відсторонена від роботи відповідно до наказу ГУС від 13 грудня 2021 року № 121- к Про відсторонення від роботи, тому її не було допущено до роботи. Вказує, що ОСОБА_1 до звільнення відповідно до наказу від 01.03.2022 № 52-к Про звільнення ОСОБА_1 залишалась державним службовцем, тобто діючою штатною одиницею, а тому не зрозуміло про яке поновлення на роботі відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380 зазначає ОСОБА_1 у позові. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380 призупинено дію наказу від 04 жовтня 2021 року № 2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням до завершення воєнного стану в Україні (наказ набрав чинності 01.03.2022, опубліковано в офіційному виданні Офіційний вісник України № 17). Тобто, даним наказом Міністерство охорони здоров`я України тимчасово скасувало обов`язкову вакцинацію для відповідних категорій працівників, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком, на період воєнного стану в Україні. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б доводили неправомірність наказу ГУС від 01 березня 2022 року № 52-к Про звільнення ОСОБА_1 , а тому підстав для задоволення її позову немає.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що наказ від 01.03.2022 №52-к підлягає скасуванню, як такий, що не має правового значення, тому що виданий під час дії наказу від 13.12.2021 №121-к про відсторонення ОСОБА_1 від роботи та дії норм наказу МОЗ від 25.02.2022 №380, які відновили право позивача бути допущеною до роботи. Зазначає, що нею було заявлено волевиявлення про припинення проходження державної служби, перебуваючи у режимі відсторонення від роботи, знаючи про дію наказу від 13.12.2021 № 121- к. Вказує на те, що відповідач приховав від позивача, що дія наказу від 13.12.2021 № 121-к підлягає скасуванню згідно норм наказу МОЗ від 25.02.2022 № 380 і що він протиправно не видав наказ про допуск ОСОБА_1 до роботи, розуміючи, що реалізована можливість знову працювати скасує бажання припинити проходження державної служби і заява про звільнення втратить актуальність.

Ухвалою від 04 липня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20 липня 2022 року.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши вступне слово учасників справи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 у справі №816/654/17, поновлено Головним управлінням статистики у Полтавській області на посаді начальника управління по організації роботи з респондентами Головного управління статистики у Полтавській області з 12.04.2017 наказом №96-к від 30.11.2020, що підтверджено записом від 30.11.2020 №38 в трудовій книжці НОМЕР_1 .

Листом від 27.10.2021 №17.3-15/343-21 Державна служба статистики України проінформувала керівників територіальних органів Держстату про необхідність забезпечити безумовне виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) у частині контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVІD-19 працівниками та державними службовцями територіальних органів центральних органів виконавчої влади, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв і організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153, та забезпечення відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень, із 08.11.2021 до усунення причин, що його зумовили, крім тих працівників, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти СОVІD-19, та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVІD-19, виданий закладом охорони здоров`я.

13.12.2021 посадовими особами Головного управління статистики у Полтавській області складений акт №19-17/15-21 "Про відмову ОСОБА_1 " надати копію документа про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVІD-19 або медичного висновку про абсолютні чи тимчасові протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби СОVІD-19".

13.12.2021 відповідачем виданий наказ №121-к "Про відсторонення від роботи", яким ОСОБА_1 , начальника управління по організації роботи з респондентами, відсторонено від роботи із 13.12.2021 до усунення причин, що зумовили відсторонення, або до закінчення дії карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", як таку, що не надала інформацію про проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, копію документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації або медичного висновку про наявність абсолютних чи тимчасових протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

28.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до начальника Головного управління статистики у Полтавській області із заявою, в якій просила припинити 01 березня 2022 року проходження нею державної служби шляхом звільнення на підставі пункту 7 частини 1 статті 83 Закону України Про державну службу (припинення державної служби у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом) та виплатити їй грошові компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки, відпустки за стаж державної служби та вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати (частина 3 статті 83 Закону України Про державну службу).

01 березня 2022 року Головним управлінням статистики у Полтавській області видано наказ № 52-к Про звільнення ОСОБА_1 .

Копію наказу ОСОБА_1 отримала 02.03.2022, про що свідчить підпис позивача на даному наказі.

Вважаючи протиправним звільнення позивача з посади без допуску її на роботу у відповідності до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року № 380, яким призупинено дію наказу від 04 жовтня 2021 року № 2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням до завершення воєнного стану в Україні (наказ набрав чинності 01.03.2022), позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, її проходження, припинення, визначенні Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII(далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина 2 статті 1 Закону № 889-VIII).

Частинами 1, 2 статті 5 Закону № 889-VIII визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина 3 статті 5 Закону № 889-VIII).

Підстави припинення державної служби визначені статтею 83 Закону України «Про державну службу».

Пункт 7 ч.1ст.83 Закону №889-VIII серед підстав для припинення державної служби виокремлює припинення державної служби у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 статті 83 Закону № 889-VIII визначено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 6 і 7 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати. Вихідна допомога державному службовцю, який звільняється на підставі пункту 7 частини першої цієї статті, виплачується одноразово за його бажанням у разі виходу на пенсію або досягнення 65-річного віку.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем 28.02.2022 написано заяву про припинення 01 березня 2022 року проходження нею державної служби шляхом звільнення на підставі пункту 7 частини 1 статті 83 Закону України Про державну службу, з виплатою вихідної допомоги державного службовця.

Судом досліджено завірену копію вказаної заяви ОСОБА_1 , яка адресована начальнику Головного управління статистики у Полтавській області Калашник Л.В. Заява датована 28.02.2022 та написана власноручно позивачем. Вказана заява отримана Головним управлінням статистики у Полтавській області 01.03.2022, що підтверджується підписом уповноваженої особи управління і не заперечується позивачем.

Так як ОСОБА_1 вже набула права на пенсію як державного службовця, так і за віком, 01.03.2022 Головним управлінням статистики у Полтавській області виданий наказ № 52-к Про звільнення ОСОБА_1 та до трудової книжки позивача НОМЕР_1 внесений запис №40 про звільнення позивача з посади у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до п. 7 ч.1 ст. 83 Закону України "Про державну службу".

Стосовно доводів позивача про протиправність звільнення її у період відсторонення від роботи, суд зазначає наступне.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

За змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті (зокрема, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів), або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом.

Як зазначалося судом вище, 13.12.2021 відповідачем виданий наказ №121-к "Про відсторонення від роботи", яким ОСОБА_1 , начальника управління по організації роботи з респондентами, відсторонено від роботи із 13.12.2021 до усунення причин, що зумовили відсторонення, або до закінчення дії карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", як таку, що не надала інформацію про проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, копію документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації або медичного висновку про наявність абсолютних чи тимчасових протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Наказ від 13.12.2021 №121-к "Про відсторонення від роботи" на час звільнення позивача з роботи був чинним, дію його положень не зупинено, ніким не скасовано.

Суд наголошує на тому, що тимчасове увільнення від виконання службових обов`язків у порядку відсторонення від роботи у такому випадку не є звільненням зі служби і не зволікає припинення державної служби, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків.

При цьому чинне законодавство України не містить виключення стосовно неможливості звільнення з роботи державного службовця на підставі п. 7 ч.1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", який відсторонений суб`єктом призначення від роботи.

Твердження позивача про те, що відповідач приховав від позивача, що наказ від 13.12.2021 № 121-к підлягає скасуванню згідно норм наказу МОЗ від 25.02.2022 № 380 є безпідставними, оскільки наказ МОЗ України від 25.02.2022 №380 "Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153" є у вільному доступі в мережі інтернет, опублікований у офіційному виданні Офіційний вісник України № 17 та позивач мала змогу ознайомитися з текстом вказаного наказу.

Суд відмічає, що наказ МОЗ від 25.02.2022 №380 зупиняє дію наказу від 04 жовтня 2021 №2153, яким виключно встановлений перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням і не регулює інших, зокрема що стосуються порядку та підстав увільнення від виконання певних обов`язків такими працівниками, правовідносин.

Водночас, суд звертає увагу на те, що наказ від 13 грудня 2021 року № 121-к Про відсторонення від роботи Головним управління статистики у Полтавській області виданий на виконання пункту 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі постанова № 1236).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 були внесені зміни до постанови № 1236, а саме пункт 416 доповнено абзацом такого змісту: "Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану" (зміни набрали чинності 28.03.2022, опубліковані в офіційному виданні Урядовий кур`єр № 71).

Таким чином, положення пункту 416 постанови № 1236, на підставі якого видавався наказ від 13 грудня 2021 року № 121-к Про відсторонення від роботи, призупинено з 28.03.2022, тобто після звільнення ОСОБА_1 з посади 01.03.2022.

Також, невидання відповідачем наказу про допуск ОСОБА_1 до роботи не свідчить про недосягнення домовленості між позивачем та суб`єктом призначення про строк звільнення, адже законодавець не визначає, що така домовленість має бути оформлена письмово.

Твердження позивача про те, що у неї не було волевиявлення та згоди на припинення трудових відносин, у разі скасування дії наказу від 13.12.2021 № 121- к та допуску її до роботи, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки подавши заяву про припинення державної служби на підставі п. 7 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII, позивач не вчиняла дій на її анулювання.

Суд врахоувє ті обставини, що з оскаржуваним наказом позивач ознайомлена особисто під підпис 02.03.2022. Вказаний підпис не містить заперечень або зауважень з ознайомлюваним наказом.

З огляду на вказане вище, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо неправомірності прийняття наказу про звільнення, адже останній виданий відповідним органом на підставі та у строк, що передбачений чинним законодавством.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд враховує ч.2. ст.2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми чинного законодавства України та докази по справі, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач довів, що діяв з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, оскільки оскаржуваний наказ був прийнятий без порушення норм чинного законодавства України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Оскільки в задоволенні основних позовних вимог позивачу відмовлено, а тому підстави для задоволення похідних вимог щодо виплати моральної шкоди в розмірі 24000 грн. не підлягають до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління статистики в Полтавській області (ідентифікаційний код 02361892, вул. Пушкіна, 103, м. Полтава, 36039) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 липня 2022 року

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва