Справа № 755/3460/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/3460/22 Суддя (судді) першої інстанції:Хромова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддіЧерпіцької Л.Т.,
суддівГлущенко Я.Б.,
Шелест С.Б.,
за участі секретаря Висоцького А.М.

представника позивача Дехтярова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від "02" травня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ,

ВСТАНОВИВ:

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 квітня 2022 року співробітниками ДСР НП України виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів, які б надавали йому право на проживання в Україні. В подальшому, його було доставлено до службового приміщення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петропавлівська, 11. У ході перевірки було встановлено, що відповідач прибув на територію України у 2016 році з приватною метою, перетнувши державний кордон поза пунктами пропуску. На момент затримання ОСОБА_1 не надав оригіналу паспорту, оскільки він у нього відсутній. Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до міграційної служби іноземець не звертався. На території України відповідач знаходиться без законних підстав. Вищевикладене свідчить про те, що відповідач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 29 квітня 2022 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку частини 2 статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від "02" травня 2022 р. позов задоволено.

Затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у відповідача відсутні будь-які документи, що посвідчують особу та надають йому право перебування на території України, відсутній факт звернення до ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то відповідач підлягає затриманню з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду, сформовану в постанові від 21.11.2018 у справі № 491/807/17, та вказує на те, що рішення про примусове повернення відповідача з підстав, визначених ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», компетентним органом не приймалось.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рапортом головного оперуповноваженого ДСР НПУ під час перевірки документів встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України з порушенням міграційного законодавства, а саме: проживає без документів на право проживання на території України.

Відповідно до довідки про особу, наданої ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Російська Федерація; місце проживання: АДРЕСА_1 ; виявлено: АДРЕСА_2 .

Згідно з поясненнями, відібраними головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Мардановим Р.Я., ОСОБА_1 пояснив, що в Україну прибув приблизно в 2016 році поза пунктами пропуску України на ділянці, яка межує з Республікою Білорусь. До України прибув з приватною метою. В Україні проживає за рахунок коштів, які у нього є особисто на зберіганні. Близьких родичів, знайомих не має. Власного житла в Україні не має. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Територію України не покинув з особистих переконань. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів - не звертався. За продовженням строків перебування на території України не звертався. З питань отримання посвідки на тимчасове або постійне проживання не звертався. Мав можливість покинути територію України, але не захотів виїжджати. Усвідомлював, що цим самим порушує міграційне законодавство України. Претензій до працівників міграційної служби не має.

Згідно з протоколом від 29 квітня 2022 року № МКМ 000302 про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, місто проживання: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, доставлений у службове приміщення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 29 квітня 2022 року о 17 год. 00 хв., у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП для з`ясування причин та обставин правопорушення та умов, що їм сприяли, затримання до 72 годин. Протокол про адміністративне правопорушення підписано затриманим ОСОБА_1 . Зі змістом протоколу ознайомлений зрозумілою йому мовою.

Відповідно до Рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України, за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина Російської Федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для підготовки адміністративного позову про затримання, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають на території України ДМС України та подальшому виконанню рішення суду про реадмісію.

Згідно із актом приймання - передавання іноземця або особи без громадянства від 30 квітня 2022 року Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області передано (прийнято) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, неодруженого.

Так, позивач звертаючись до суду з цим позовом зазначає, що відповідач не маючи документів, які б підтверджували законне перебування на території України, порушив статтю 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Положення «Про Державну міграційну службу України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує Державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидій нелегальній (незаконній) міграції.

Відповідно до частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Основним законодавчим документом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно із частиною третьою статті 9 та статтею 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

За правилами частин першої, другої статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України. Цією ж статтею Закону зазначено, що перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Частиною першою статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Законом України від 05 червня 2013 року за № 324-VII «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та урядом Російської Федерації про реадмісію» ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та урядом Російської Федерації про реадмісію.

Згідно із частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи Державної міграційної служби України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця або особу без громадянства, якщо така особа не виконала в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. У відповідності до частини третьої статті 30 зазначеного Закону органи Державної міграційної служби України на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщають іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В абзаці 1 пункту 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

На виконання вимог вказаного Закону 23 квітня 2012 року спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби Безпеки України № 353/271/150 було затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Пунктом 1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства визначено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» немає.

На виконання абзацу 3 пункту 3 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - Інструкція № 141).

Згідно із пунктом 12 Розділу II Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 18 місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача - громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні будь-які документи, що посвідчують особу та надають йому право перебування на території України. Також матеріали справи свідчать про відсутність факту звернення до ДМС із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Тобто, відповідач не має законних підстав перебувати на території України.

На думку колегії суддів підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є: відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України, передбачені статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; відсутність документів, які б надавали право на перетин кордонів для виїзду з території України; відсутність документів, на право перебування на території України; відсутність на території України родинних зв`язків; відсутність дозволу на працевлаштування та постійного місця проживання та законного джерела отримання коштів.

Отже, відповідач ОСОБА_1 не дотримався вимог статей 4, 9, 15, 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тому з урахуванням вимог частин першої, третьої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає поміщенню до пункту тимчасового перебування, з метою ідентифікації та забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 289 КАС України, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, сформовану в постанові від 21.11.2018 у справі № 491/807/17, колегія суддів відхиляє, з тих підстав, що постанова Верховного Суду ухвалена за інших обставин та у іншій категорії справ, оскільки предметом спору у справі № 491/807/17 було примусове видворення та затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення у зв`язку з невиконанням іноземцем рішення про примусове повернення в установлений строк без поважних причин, тоді як у справі, яка розглядається, предметом спору є затримання іноземця з метою ідентифікації й забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію та позов подано на підставі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Відповідно, аргумент скаржника про не врахування судом першої інстанції того факту, що компетентним органом не приймалось рішення про примусове повернення відповідача, є безпідставним, оскільки у справі № 491/807/17 позов подано на підставі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, з підстав наведених вище.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від "02" травня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
СуддіЯ.Б. Глущенко
С.Б. Шелест