Справа № 360/7815/21
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2022 року Справа № 360/7815/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання противоправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2021 року до Луганського окружного адміністративного надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з урахуванням уточненої позовної заяви від 04 січня 2022 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач І, ГУ ПФУ в Луганській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач ІІ, ГУ ПФУ в Хмельницькій області) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо незарахування позивачу при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу судді календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, визначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 74%, а не 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби з 01.07.1981 по 06.05.1984 (02 роки 10 місяців 06 днів), половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 по 30.06.1988 (01 рік 11 місяців);

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганської області та Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 26.08.2021 перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.08.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На запит позивача листом від 21.09.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило, що за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішенням від 02.09.2021 № 69 позивачу призначене довічне грошове утримання. З доданого до листа протоколу розрахунку стажу для призначення довічного грошового утримання, який проведено Старобільським об`єднаним управлінням ПФУ (структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області) вбачається, що розрахунок довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці здійснено в розмірі 74% від заробітної плати, виходячи із стажу ро боти на посаді судді 32 роки 4 місяці 1 день (тоді як відповідно до наданого Новоайдарським районним судом розрахунку стажу судді, на думку позивача, він повинен складати 37 років 1 місяць 7 днів). Позивач вважає, що до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання безпідставно не зараховані половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (1 рік 11 місяців) та календарний період проходження строкової військової служби ( 2 роки 10 місяців 6 днів). Дії відповідачів щодо не зарахування до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та календарного періоду проходження строкової військової служби, а також призначення та виплату до вічного грошового утримання у розмірі меншому ніж передбачено діючим законодавством позивач вважає протиправними.

Ухвалою від 13 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 10 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду після усунення недоліків позовної заяви та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від ГУ ПФУ в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву,в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

27.08.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області із заявою про призначення довічного грошового утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За розглядом наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області винесено рішення від 02.09.2021 №69 про призначення позивачу довічного грошового утримання в розмірі 88662,36 грн. Стаж на посаді судді становить 32 роки 04 місяці 01 день, загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 74%.

Щодо вимоги позивача зарахувати до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби з 01.07.1981 по 06.05.1984 (02 роки 10 місяців 06 днів), половину строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1984 по 30.06.1988 (01 рік 11 місяців), відповідач звертає увагу, що зарахування іншої діяльності до стажу роботи на посаді судді ні Законом України Про судоустрій та статус суддів №2453-VI від 07.07.2010, ні Законом України Про судоустрій та статус суддів №1402-VIII від 02.06.2016 не передбачено.

Відповідач вказує, що для обчислення щомісячного довічного грошового утримання зараховується лише стаж роботи на посаді судді. Період проходження військової служби, навчання у навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді не зараховується. Враховуючи, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 32 роки 04 місяці 01 день, відтак вимоги позивача щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання виходячи з 84% суддівської винагороди судді не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Обчислення розміру відсотку грошового утримання позивача здійснено на підставі норм частини 3 статті 142 Закону №1402 (50 % - за 20 років роботи, 12 х 2 %=24 % - за 12 років роботи; 50 % +24 % = 74 %).

На підставі викладеного, відповідач ІІ просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Від ГУПФУ в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що до ГУ ПФУ в Луганській області звернувся із заявою про призначення довічного грошового утримання ОСОБА_1 . За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області винесено рішення від 02.09.2021 №69 про призначення позивачу довічного грошового утримання.

Відповідач ІІ вважає, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача розраховано відповідно до норм чинного законодавства, здійснити будь-який перерахунок відсутні законні підстави.

Щодо зарахування спірного стажу до стажу на посаді судді, відповідач зазначив, що чинна редакція Закону № 1402-VIІІ не передбачає зарахування до суддівського стажу інших періодів, окрім визначених у статті 137 Закону № 1402-VIІІ, що свідчить про безпідставність вимог позивача.

У задоволенні позовних вимог відповідач І просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) рішенням Вищої ради правосуддя України від 17 серпня 2021 року звільнений з посади судді Новоайдарського районного суду Луганської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

27 серпня 2021 року позивач звернувся до ГУ УПФУ в Луганській області з заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці та надав наступні документи: трудову книжку; диплом про вищу освіту; військовий квиток; наказ про відрахування зі штату суду; рішення Вищої ради правоуддя про звільнення з посади судді; довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву ОСОБА_2 та прийнято рішення від 02.09.2021 № 69 про призначення позивачу довічного грошового утримання в розмірі 88662,36 грн.

З протоколу Старобільського ОУПФУ вбачається, що позивачу відповідно до рішення від 02.09.2021 №69 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 26.08.2021 у розмірі 88662,36 грн. Розмір щомісячного довічного грошового утримання обраховано відповідно до стажу роботи позивача на посаді судді, який складає 32 роки 04 місяці 01 день, що становить 74% від заробітної плати.

Позивач звернувся до ГУ УПФУ в Луганській області з заявою від 16.09.2021, згідно з якою просив повідомити про розгляд заяви від 27.08.2021 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом від 21.09.2021 №1200-0208-8/38227 ГУ УПФУ в Луганській області повідомлено позивача, що за результатом розгляду наданих документів за принципом екстериторіальності ГУ УПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення від 02.09.2021 №69 про призначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ІІ до стажу роботи позивача на посаді судді не зарахований календарний період проходження строкової військової служби з 01.07.1981 по 06.05.1984 (02 роки 10 місяців 06 днів) та половина строку навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1984 по 30.06.1988 (01 рік 11 місяців), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII).

Статтею 137 Закону № 1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу ХХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

З вищевикладених правових норм слідує, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При обчисленні стажу на посаді судді окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону № 1402-VIII. Стаж, визначений частиною другою цієї статті, слід зараховувати додатково.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2021 року в справі № 9901/15/21.

На посаду судді ОСОБА_1 призначений з 25 квітня 1989 року, що підтверджено записом № 10 у трудовій книжці позивача.

Суд зазначає, що на час обрання позивача на посаду судді вперше діяв Закон Української РСР від 05.06.1981 року № 2022-X «Про судоустрій Української РСР» (далі - Закон № 2022-X), який не містив норм, якими б визначався порядок обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання.

На час роботи позивача на посаді судді питання визначення стажу, який дає право на відставку, регулювалося частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 (далі - Закон №2862-ХІІ) .

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ від 07.07.2010 (30.07.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (яка діяла одночасно із Законом №2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду з таким предметом та підставами спору, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним (постанови від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17 та від 29.04.2020 у справі 426/12415/16-а).

Наведені правові висновки відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для суда першої інстанції при розгляді цієї справи.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , військового квитка серії НОМЕР_3 від 29.07.1991, розрахунку стажу судді Новоайдарського районного суду Луганської області від 26.08.2021, диплому серії НОМЕР_4 від 29.06.1988, судом встановлено, що позивач в період з 01.07.1981 по 06.05.1984 проходив строкову військову службу в лавах Радянської армії, в період з 01.09.1984 по 30.06.1988 навчався за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського.

З огляду на викладене, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді: період проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії з 22.05.1982 по 23.12.1983 (01 рік 10 місяців 26 днів); половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1984 по 30.07.1986 (01 рік 11 місяців 00 днів). Відтак, стаж роботи позивача становить 37 років 01 місяць 07 днів, що в свою чергу дає право на перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону № 1402-VIII з розрахунку 84% від суддівської винагороди (20 років = 50% + 17 років х 2% = 34%)

Доводи відповідачів про те, що Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, втратив чинність як на час виходу позивача у відставку, так і на час проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів вважає необґрунтованими та наголошує на тому, що можливість застосування визначених цим Законом правил обчислення стажу роботи на посаді судді прямо передбачена абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо незарахування до стажу позивача половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу і періоду проходження строкової військової служби при призначенні позивачу щомісячного грошового утримання судді, є протиправними. Таким чином, вимога позивача про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Хмельницькій області щодо незарахування до стажу ОСОБА_1 , який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, до стажу судді періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, підлягає задоволенню.

Як наслідок, підлягає задоволенню похідна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ у Хмельницькій області здійснити з 26 серпня 2021 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , із зарахуванням до його стажу судді, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії (01 рік 10 місяців 26 днів) та половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е.Дзержинського (01 рік 11 місяців 00 днів).

Позовні вимоги до ГУ УПФУ в Луганській області задоволенню не підлягають, з огяду на те, що як встановлено судом, порушення права позивача на належний розмір щомісячного довічного грошового утримання, як складової частини права на соціальний захист, пов`язано із протиправними діями ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених обставин та нормативного врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем ІІ конституційного права позивача на належний розмір щомісячного довічного грошового утримання і спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання противоправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо незарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії з 22.05.1982 по 23.12.1983, що становить 01 рік 10 місяців 26 днів та половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1984 по 30.07.1986, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії з 22.05.1982 по 23.12.1983 (01 рік 10 місяців 26 днів) та половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1984 по 30.07.1986 (01 рік 11 місяців 00 днів).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 26 серпня 2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова