Справа № 340/1645/22
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/1645/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агродар-Україна Плюс (25006, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, 84, кім.414, )

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.12.2021 року, винесені ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі акту №4159/11-28-07-02/33423315 від 29.11.2021 року Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Агродар-Україна Плюс щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2021 року від`ємного значення, задекларованого у попередніх звітних періодах (травень-серпень 2021 року) :

- №2 форми Р, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання на загальну суму 2230406,00 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 1784325,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 446081,00 грн.;

- №2 форми В4, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість на суму 303645,00 грн.

Позов мотивовано тим, що спірні податкові повідомлення - рішення винесені ГУ ДПС у Кіровоградській області за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, оформленої актом №4159/11-28-07-02/33423315 від 29.11.2021 року, якою встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, через визнання безтоварними (нереальними) господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «Завод біодобрив «Тривко». Позивач заперечує ці висновки відповідача, стверджуючи, що вони не відповідають фактичним даним про характер його взаємовідносин з вказаним контрагентом щодо придбання добавки органічної, які підтверджені належними первинними документами. Доводячи реальність господарських операцій, поставлених під сумнів відповідачем, просить суд визнати спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та скасувати їх.

Ухвалою від 28.02.2022 року суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агродар-Україна Плюс» щодо його взаємовідносин з ТОВ «Завод біодобрив «Тривко», в сукупності з інформацією щодо невідповідності номенклатури товарів, постачання якого документально оформлене, недостатності наявного трудового ресурсу для виробництва, формування податкового кредиту ТОВ «Завод біодобрив «Тривко» контрагентами-постачальниками, внесеними до переліку ризикових платників, така інформація, на думку відповідача, підтверджує висновки перевірки про неможливість виробництва органічних добрив та біогумусу вказаним платником задекларованих в ЄРПН обсягах постачання, вказує на документальне оформлення господарських операцій без їй реального здійснення та виключно з метою формування витрат та податкового кредиту по задекларованих ланцюгах постачання й про недостовірність відображених операцій та відсутність фактичного постачання товарів до ТОВ «Агродар-Україна Плюс». Доводячи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою від 30.05.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Після надання пояснень по суті спору в судовому засіданні, представники сторін подали заяви про подальший розгляд справи без їхньої участі, у письмовому провадженні.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна Плюс» зареєстровано як юридична особа, перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області. З 23.05.2005 року товариство зареєстровано як платник ПДВ. Основним видом його економічної діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.19-20 т.1)

Посадовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області у листопаді 2021 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агродар-Україна Плюс» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення, задекларованого у попередніх звітних періодах (травень-серпень 2021 року), про що складено акт №4159/11-28-07-02/33423315 від 29.11.2021 року (а.с.28-58 т.1)

Висновками акту перевірки встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (показник рядка 21 Декларації) за вересень 2021 року на суму 303675,00 грн. та занижено податкове зобов`язання з ПДВ до сплати за вересень 2021 року на суму 1784325.

На підставі цього акту ГУ ДПС у Кіровоградській області винесено податкові повідомлення-рішення від 16.12.2021 р.:

- форми "Р" №2, яким ТОВ «Агродар-Україна Плюс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість 2230406,00 грн., з яких 1784325,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 446081,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.60-62 т.1);

- форми "В4" №2, яким ТОВ «Агродар-Україна Плюс» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 303675,00 грн. за вересень 2021 року (а.с.63-64 т.1).

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до ДПС України (а.с.67-76 т.1).

Рішенням про результати розгляду скарги від 21.01.2022 року ДПС України залишило без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області від 16.12.2021 року №2, №2, а скаргу без задоволення (а.с.77-81 т.1).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд встановив наступне.

Перевіряючи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, суд виходив з того, що предметом спору є висновки відповідача про неправомірність формування позивачем даних податкового обліку, у яких відображені взаємовідносини з ТОВ «Завод біодобрив «Тривко».

Виявлені порушення податкового законодавства кваліфіковані контролюючим органом за п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України і, за висновками відповідача, полягали в тому, що позивач сформував податковий кредит за господарськими операціями, які мають ознаки нереальності.

Згідно з актом перевірки №4159/11-28-07-02/33423315 від 29.11.2021 року спірні податкові повідомлення-рішення винесені з огляду на висновки контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 12528000,00 грн., за рахунок віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Завод біодобрив «Тривко» - за серпень-вересень 2021 року на суму ПДВ 2088000,00 грн.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.7 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.10.2015 року №21-1555а15, від 22.09.2015 року №21-1526а15 та узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №814/328/15.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 статті 77 КАС України).

У ході судового розгляду справи представник позивача доводив те, що дані податкового обліку ТОВ «Агродар-Україна Плюс», у яких відображені його взаємовідносини з контрагентом-постачальником, що не визнаються відповідачем, підтверджені належними первинними документами.

Натомість, представник відповідача наполягав на відсутності фактичних господарських відносин між позивачем та вказаним контрагентом, посилаючись на підтвердження реального руху товарів.

На підтвердження взаємовідносини з ТОВ «Завод біодобрив «Тривко» позивач надав контролюючому органу такі документи:

- договір поставки №1108-1 від 11.08.2021 року, за умовами якого ТОВ «Завод біодобрив «Тривко» (постачальник) зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, згідно узгоджених сторонами Специфікацій поставити добрива тваринного або рослинного походження, а ТОВ «Агродар-Україна Плюс» (покупець) здійснити приймання та оплату товару (а.с.82-86 т. 1);

- специфікації №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 від серпня та вересня 2021 року до цього договору про поставку товару добавка органічна у кількості 34,8 м3 (а.с.87-104 т.1)

- видаткова накладна та податкові накладні про поставку товару на загальну суму 12528000,00 грн. (а.с.120-137 т.1)

- платіжні доручення про перерахування коштів на рахунок ТОВ «Завод біодобрив «Тривко» у сумі 12528000,00 грн. (а.с.105-113 т.1)

- товарно-транспортна накладна про перевезення товарів (а.с.115-119 т.1)

Суми ПДВ за податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за серпень-вересень 2021 року на підставі належним чином зареєстрованої податкової накладної (а.с.138-153 т.1)

Як установлено судом, за умовами договору поставки товар був поставлений та відвантажений на складах покупця, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.192-193 т.1).

Факт безпосереднього використання добавки органічної у сільськогосподарській діяльності підтверджується наданими до перевірки документами (а.с.154-179 т.1).

Суд, дослідивши обставини здійснення господарських операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку, поставлені під сумнів відповідачем, та оцінивши відносини, які склалися безпосередньо між учасниками цих операцій, дійшов до висновку, що господарські операції з придбання позивачем товарів у ТОВ «Завод біодобрив «Тривко» мали місце та фактично здійснені. Товари придбані з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Суми податку на додану вартість, що віднесені до складу податкового кредиту, підтверджені податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відтак відповідно до п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.210 ПК України дають позивачу право для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та є достатньою підставою для його декларування у податкових деклараціях. Наявні у позивача первинні документи, які надавалися контролюючому органу на перевірку, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". У ході розгляду справи достовірність цих документів відповідачем не спростовано та не доведено, що викладені у них відомості не відповідають дійсності.

Контролюючий орган в акті перевірки зазначив, що до перевірки йому не були надані сертифікати відповідності сільськогосподарської продукції та відомості щодо товаровиробника продукції, що позбавило його можливості визначити походження продукції.

У зв`язку з цим суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а, від 11.09.2018 року у справі №804/4787/16, від 24.05.2019 року №826/7423/16.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, не є належним доказом в розумінні процесуального закону і сама по собі не породжує правових наслідків для платника податків. Схожу правову позицію висловив Верховний Суду у постановах від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, від 15.05.2018 року у справі №810/4391/16.

Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його постачальниками. Такий висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №818/1504/17, від 17.12.2018 року у справі №810/1753/17.

Суд також звертає увагу, що чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства контрагентами продавця. Будь-яке неналежне виконання платниками податків податкових обов`язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов`язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

Суд зауважує, що платник податків (покупець товару/послуг) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками продавця товару вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності і в подальшому нести відповідальність за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні підтверджуватися належними доказами. Між тим, таких доказів відповідачем суду не надано.

У ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання операцій з поставки позивачу товарів його контрагентом, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків.

Оскільки відповідачем не доведено суду фактів порушення ТОВ «Агродар-Україна Плюс» норм податкового законодавства при декларуванні податкових зобов`язань у деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинах з цим контрагентом, тому збільшення грошових зобов`язань, зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на підставі п.54.3 ст.54 ПК України є протиправним.

В судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами з приводу арифметичних обрахунків, в тому числі, і визначених сум оскаржуваними рішеннями, відсутній.

Згідно з пунктом 57.4 статті 57 ПК України пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню.

Відтак, позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору у сумі 24810,00 грн. (а.с.18 т.1) слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №2 від 16.12.2021 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Агродар-Україна Плюс збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2230406,00 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням в сумі 1784325,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 446081,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №2 від 16.12.2021 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Агродар-Україна Плюс зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму 303645,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна Плюс» () витрати на сплату судового збору у розмірі 24810,00 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова