Справа № 200/18294/21
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року Справа№200/18294/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивач має статус учасника бойових дій, та відповідно до п.12 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, учасники бойових дій мають пільгу щодо використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів за рік. Згідно листа ГУ НП в Донецькій області від 24.11.2021 року, додаткові відпустки за 2017-2018, йому як учаснику бойових дій не надавались. Компенсація при звільненні не сплачувалась, вважає що у нього є законні підстави для отримання грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки. Окрім цього, позивачу стало відомо з листа ГУ НП в Донецькій області від 24.11.2021 за №625зі/26/02-2021, що індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 відповідач не нараховував та не виплатив. Вважає, що існують законні підстави для стягнення на його користь індексації грошового забезпечення у вищезазначений період. Окрім цього, відповідно до довідки, наданої ГУ НП в Донецькій області від 23.11.2021 №4691/12/03-2021, позивачу стало відомо що станом на день звільнення він не використав частину чергової відпустки за 2015 рік 4 дні; за 2017 рік 15 днів. Також, грошової компенсації за невикористані дні зазначеної відпустки відповідач теж не виплатив. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Відповідач надав відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що дійсно позивач має статус учасника бойових дій, та його було звільнено зі служби в поліції з 01.10.2021 року. Положеннями ЗУ Про національну поліцію, яке є спеціальним законодавством, врегульовано надання поліцейським, тільки щорічних відпусток та прямо визначено, що надання усіх інших відпусток врегульовано саме положеннями законодавства про відпустки. Додаткова відпустка окремим категоріям осіб (учасникам бойових дій) не віднесена до щорічних додаткових відпусток визначених п.1 ч.1 ст. ЗУ Про відпустки. Додаткові відпустки окремим категоріям громадян учасникам бойових дій, відповідно до вимог чинного законодавства не відносяться до щорічних додаткових відпусток, а є додатковими (соціальними) відпустками. Тому, додаткова відпустка, як учасникам бойових дій не відноситься до виду щорічних додаткових відпусток. У 2017-2018 позивач із рапортами про надання йому додаткових відпусток, як учаснику бойових дій не звертався з причин, які не відомі відповідачу та від відповідача не залежать. Позивач, не подавав відповідні рапорти, тому вказана відпустка йому не надавалась. За даними обліків інформаційно-пошукової системи регіонального рівня невикористана частина чергової відпустки позивача станом на день звільнення, складала: 2015 4 дні; 2017-15 діб; 2021 2 доби (за 2021 рік 2 дні були компенсовані при звільненні). Тому вимога позивача про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у загальній кількості 19 календарних днів та стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2017-2018 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до норм Порядку №260 дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2018 компенсації не підлягають, так як вони не є роком звільнення позивача. Стосовно індексації грошового забезпечення позивача у 2015-2017 роках, відповідач зазначив, що постанова КМУ від 18.10.2017 №782, якою внесені зміни до Порядку №1078, а саме доповнено після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських», набрала чинності з дня публікування 24.10.2017, таким чином з 07.11.2015 по 24.11.2017 нормами чинного законодавства не було передбачено проведення індексації грошового забезпечення поліцейських. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача повністю відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідно до рішення Національної поліції України від 23 грудня 2016 року №8/І/V/335 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області від 17.01.2017 року.

Позивач має право на пільги як особа з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 виданим Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 12.11.2021 року.

Наказом ГУ Національної поліції в Донецькій області від 01.10.2021 року №539 о/с майора поліції ОСОБА_1 начальника сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Маріупольського районного управління поліції звільнено зі служби в поліції з 01 жовтня 2021 року за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції). При звільненні, на підставі вищезазначеного наказу позивачу встановлено у жовтні 2021 року, премію у розмірі 29,375%. Вислуга років на 01.10.2021 складає: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 25 років 01 місяць 27 днів, у пільговому обчисленні 37 років 11 місяців 02 дні. Вважати невикористану відпустку за 2021 рік у кількості 02 діб.

Згідно довідки про розмір грошового забезпечення від 05.01.2022 № 28 Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Донецькій області розмір грошового забезпечення встановлений на день звільнення позивача, складає: посадовий оклад (начальник сектору у складі відділу) 2700,00 грн. (жовтень місяць 2021 87,10грн.) + оклад за спеціальне звання (майор поліції) 2000,00 грн. (жовтень місяць 2021 64,52грн.) + надбавка за стаж служби (50%) 2350,00 грн. (жовтень місяць 2021 75,81грн.) + надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 405,00 грн. (жовтень місяць 2021 - 13,06грн.) + надбавка за специфічні умови проходження служби (55%)3877,50грн. (жовтень місяць 2021 125,08грн.) + премія (29,375%) 3328,92 грн. (жовтень місяць 2021 107,38грн.) = 14661,42грн. (жовтень місяць 2021 472,95грн.)

Згідно довідки щодо остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 від 05.01.2022 № 27 Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Донецькій області встановлено:

- грошове забезпечення за фактично відпрацьований час в сумі 472,95грн.;

- індексація 46,05грн.;

- грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку в році звільнення за 2 доби в сумі 977,43грн.;

- перерахунок премії за вересень 2021 року у сумі 1015,16грн.

Крім того, при звільненні позивачу була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 183 267,75грн., із відрахуванням обов`язкових податків та зборів сума до виплати складає 180 518,73грн.

Зазначена сума одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу сплачена Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області у жовтні 2021 року.

17.11.2021 року позивач звернувся до ГУ Національної поліції в Донецькій області із запитом на інформацію, в якому просив надати йому наступну інформацію:

- довідку про кількість днів не використаних позивачем за період з 2015 по 2021 роки основних та додаткових частин щорічних чергових оплачуваних відпусток;

- довідку про кількість днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2021 роки;

- довідку про його середньоденне та середньомісячне грошове забезпечення за 2 місяці, що передували звільненню зі служби;

- довідку про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2015 по 2021 роки.

Листом від 24.11.2021 року № 625зі/26102/26/02-2021 відповідач надав відповідь на запит позивача, в якому його повідомив, що підстав для проведення нарахування індексації поліцейським до листопада 2017 року немає. Стосовно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2021 роки відповідач зазначив, що позивача було звільнено зі служби в поліції наказом від 01.10.2021 №539 та йому була встановлена премія у жовтні 2021 року у розмірі 29,375%. Вислуга років на 01.10.2021 у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає 25 років 01 місяць 27 днів, у пільговому обчисленні 37 років 11 місяців 02 днів. Вважати невикористану відпустку за 2021 рік у кількості 02 діб. Відповідно до ЗУ Про національну поліцію визначено що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції виплачується грошова компенсація відповідно до закону. ЗУ Про відпустки у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Нарахування та виплату грошової компенсації учасникам бойових дій за невикористану додаткову відпустку законодавством не передбачено. Окрім цього відпустка повинна бути використана працівником протягом календарного року, починаючи з 01 січня до 31 грудня включно. Згідно з обліками управління кадрового забезпечення заявник використав додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2019 рік у період з 01.10.2019 по 14.10.2019 та за 2020 рік у період з 01.10.2020 по 14.10.2020, за 2021 рік у період з 04.07.2021 до 17.07.2021. Рапортів щодо надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки до підрозділів кадрового забезпечення не надходило. Законні підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2017 та 2018 роки відсутні.

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив: грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2017 - 2018 роки; індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року; грошову компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток 4 дні за 2015 рік та 15 днів за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР), Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ), Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) та Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII).

Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні частини щорічної основної відпустки за 2015 рік у кількості 4 діб та за 2017 рік у кількості 15 днів та додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період 2017 та 2018, а також зобов`язання нарахувати і виплатити дану компенсацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.01.2022 №33/12/03-2022 позивачу за 2017-2018 роки не надавалась відпустка, як учаснику бойових дій.

Згідно довідки управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.01.2022 №34/12/03-2022 частину основної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 4 днів та за 2017 рік у кількості 15 днів позивачем не використано.

З листа відповідача від 24.11.2021 № 625зі/26/02-2021 вбачається, що при звільненні позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за 2 доби невикористаної щорічної відпустки в році звільнення в розмірі 977,43 грн.

Відповідно до статті п`ятої Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій з грудня 2016 року.

За приписами статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Службовий час і час відпочинку поліцейських регулюється статтями 91 - 93 Закону №580-VIII.

Приписами частини другої статті 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

За приписами частини дев`ятої та десятої статті 93 Закон № 580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 259 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2016 р. за № 657/28787, виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, наказ про виплату винагороди видається з урахуванням документів, зазначених у пункті 3 цього розділу.

Так, пункт 3 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, підтвердженням безпосередньої участі в Заходах для виплати винагороди є наказ центрального органу управління поліцією про визначення граничної чисельності поліцейських, що можуть бути залучені в Заходах, накази про відрядження (залучення) поліцейських до складу сил та засобів (у межах визначеної центральним органом управління граничної чисельності) та витяг із розпорядчого документа одного із органів військового управління (Генерального штабу Збройних сил України, штабу АТО, Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил України, штабів оперативно-тактичних угруповань, інших уповноважених органів) про включення і виключення поліцейських до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у Заходах.

Крім того, відповідно до абзацу 8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Слід зазначити, що в частині десятій статті 93 Закону № 580-VIII та абзаці 8 пункту 8 Розділу III Порядку № 260 йдеться про "невикористану в році звільнення відпустку" без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Відповідно до частини першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво-важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Приписами частини першої статті четвертої Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 805/5111/15-а.

При вирішені спору у даній справі суд враховує висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30.04.2013 справі "Тимошенко проти України" (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означитиме порушення нею принципу верховенства права. Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Додаткова відпустка як учаснику бойових дій, початок якої припадає на один рік (наприклад 2016-й), а закінчення на наступний (2017-й), вважається відпусткою за той рік, на який припадає її початок (тобто за 2016-й). Тому у 2017 році такий працівник матиме право на додаткову відпустку УБД повної тривалості - 14 календарних днів.

Оскільки позивач отримав статус учасника бойових дій у грудні 2016 року, тому саме з цього місяця починається поточний календарний рік, з якого позивач має право на додаткову відпустку як учасник бойових дій.

Враховуючи, положення ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В позовних вимогах, позивачем зазначений період компенсації за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2017 та 2018 роки, але судом відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, встановлено що відповідно до Рішення виданого Національною поліцією від 23.12.2016 за №8/I/V/335 позивача ОСОБА_1 визнано учасником бойових дій, учасником війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України та надано йому статус учасника бойових дій.

Крім того, додаткова соціальна відпустка як учаснику бойових дій надається за календарний рік. При чому право працівника на додаткову відпустку УБД повної тривалості не залежить від відпрацьованого часу в такому календарному році. Так, відпрацювавши один робочий день у поточному календарному році, працівник матиме право на таку відпустку повної тривалості - 14 календарних днів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача як учасника бойових дій, він мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним основну відпустку у 2015 році у кількості 4 доби та у 2017 році у кількості 15 діб та додаткову відпустку у 2016, 2017, 2018 роках.

З аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.05.2020 по справі № 360/4127/19, а також у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Таким чином, на момент звільнення позивача, відповідачем протиправно не проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ за 2016, 2017, 2018, 2019 роки.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач під час проходження служби в спірний період не звертався з відповідними рапортами про надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд вважає безпідставними з мотивів, викладених у рішенні.

Оскільки право позивача на компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку як учаснику бойових дій порушено, тому воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Разом з тим, нарахування такої компенсації належить до безпосередніх (дискреційних) повноважень відповідача як роботодавця.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на наведене, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 4 доби щорічної основної відпустки за 2015 рік та 15 діб за 2017 рік, 42 календарних дні щорічних додаткових відпусток, як учаснику бойових дій, за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення.

Стосовно позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно) та зобов`язання нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно), суд зазначає наступне.

Згідно довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 24.11.2021 № 625зі/26/02-2021, позивачу з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно) індексація не була нарахована та сплачена.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Приписи ч. 6 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначають, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України у листопаді 2015 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 101 відсоток та складала 102 відсотка.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням змін, внесених постановою КМ України від 18.10.2017 № 782.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

З вищевикладених норм вбачається, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно).

В контексті наведеного, суд відхиляє посилання представника відповідача на відсутність норми щодо індексації грошового забезпечення поліцейських у Порядку №1078 в редакції, яка діяла до набрання чинності постановою КМУ №782, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Більш того, в силу положень ч. 2 ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було протиправно допущено бездіяльність щодо не нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно).

Таким чином, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно) та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому розподіл судових витрат відсутній.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т Нахімова, 86) щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 01.10.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т Нахімова, 86) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, за 2017 рік та 2018 рік, тривалістю 42 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 01.10.2021 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т Нахімова, 86) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т Нахімова, 86) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т Нахімова, 86) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошової компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток 4 дні за 2015 рік та 15 днів за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр.-т Нахімова, 86) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток 4 дні за 2015 рік та 15 днів за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.О. Голошивець