Справа № 380/19070/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/19070/21 пров. № А/857/8204/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №380/19070/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови (головуючий суддя першої інстанції Клименко О.М., час ухвалення у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 29.04.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (Відповідач) про визнання протиправним і скасування рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700070/2 від 13.10.2021 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/00133.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час митного оформлення товару митному органу надано усі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України). Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів, повністю відображають митну вартість товару, а тому у митного органу не було правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів. Відповідачем прийнято оскаржувані рішення, відповідно до яких митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-третій статті 53 МК України та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.

Відповідач, як на підставу для коригування митної вартості вказує, що подані до митного оформлення містять розбіжності щодо реального перевізника товару, доданий додатково висновок експерта від 13.10.2021 № 21/1/403 про вартісні характеристики товару сформований без представлення та без надання доступу експерта до товару, паперова копія електронного документа банківського платіжного доручення не накладена електронним підписом, документи подані до митного оформлення не містять відомостей, що підтверджують числові значення таких складових цін товару, як вартість упаковки, відповідно такі документи не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення митної вартості.

Однак позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача, вважає безпідставно скоригованою митну вартість товарів, оскільки наданих відповідачу документів було достатньо для підтвердження достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700070/2 від 13 жовтня 2021 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/00133. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 4054,13 грн сплаченого судового збору відповідно до платіжних доручень № 37 від 20 жовтня 2021 року та № 43 від 15 листопада 2021 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами.

Апелянт зазначає про те, що документи подані позивачем до митного оформлення містять розбіжності щодо реального перевізника товару та відповідно не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення митної вартості.

Зокрема апелянт вважає, що поданий додатково висновок експерта від 13.10.2021р. № 21/1/403 про вартісні характеристики товару сформований без представлення та без надання доступу експерта до товару, отже має обмеження в достовірності оцінки вартості даного товару.

Також зазначає, що електронний розрахунковий документ не містить відповідного електронного підпису, тому не може вважатись належним доказом; рахунок від 12.10.2021 №2, договір на перевезення від 30.09.2021 №2 не містить відомостей про страхування та експедиційні витрати, про що і було зазначено у рішенні про коригування митної вартості у графі 33.

Щодо висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчого дослідження у відповідності до договору про надання послуг від 13.10.2021 №21/1/403, то апелянт вважає, що дане судове експертне товарознавче дослідження проводилось без огляду майна, тому у митного органу виникли сумніви щодо в достовірності оцінки вартості даного товару.

Щодо заповнення графи 33 рішення про коригування митної вартості, то апелянт зазначає, що вимоги до Рішення про коригування митної вартості визначені ст. 55 Митного кодексу України.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Так, наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 затверджено форму рішення про коригування митної вартості товарів; Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів; та Перелік додаткових складових до ціни договору.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні, тому наведеним порядком заповнення рішення про коригування митної вартості товарів передбачено необхідність здійснення коригування на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.

Оскільки митна вартість була визначена Львівською митницею за резервним методом (відповідно до положень статті 64 МКУ), посилання в рішенні на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи відповідає вимогам вказаного нормативного документа. Номер і дата митної декларації в рішенні також вказані.

Апелянт зазначає, що оскаржене Рішення містить причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), також чітко обґрунтовано необхідність перевірки спірних правовідносин та зазначено документи, надання яких може усунути сумнів у їх достовірності.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу (за ціною вказаною договорі) згідно з яким - контракту № 4 від 11.08.2021р. та специфікації № 3 до нього, ним купувалась бавовняно - поліестерова трикотажна пряжа NE 18/1 (NM30/1) (60%/40%) по ціні 2,15дол. США за 1кг нетто ваги в кількості 1624,60кг на суму 35742,89 дол. США та по ціні 2,20дол. США в кількості 4875,50кг на суму 10726,10 дол. США, всього загальною вартістю 46468,99 дол. CШA в кількості 21 500,10кг, а тому не було не підстав, та відповідачем не доведено, можливість визначення митної вартості товару за резервним методом із застосування як джерело інформації митної декларації від 30.04.2021 № UA100030/2021/444487, де митна вартість такого товару становить 3,8 дол. США за кг.

В судовому засідання апеляційного розгляду справи, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено та з матеріалів справи слідує, що між позивачем та BTZ Export Sanay VE Tigaret Ltd.Sti укладено контракт № 4 від 11.08.2021. За умовами цього контракту Продавець продає, а Покупець купує товар пряжу бавовняну поліестерову з регенерованих волокон (митний код 52061200), країна походження Турція. Вартість цієї бавовняно-поліестерової трикотажної пряжі становить 2,15 долара США за кілограм нетто ваги.

На виконання умов вказаного контракту позивачем до митного оформлення подано митну декларацію №UA209160/2021/012133 від 13.10.2021. До митної декларації позивач додав документи на підтвердження митної вартості товару, а саме: сертифікат якості від 08.10.2021; пакувальний лист до інвойсу № GIB 046 від 08.10.2021; рахунок проформу від 11.08.2021; рахунок фактуру (інвойс) № GIB 046 від 08.10.2021; автотранспорту накладну № 001139 від 08.10.2021 (CMR); супровідний документ Т1 № 21TR2517 від 08.10.2021; сертифікат про походження товару форми А № С 0972432 від 08.10.2021; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу від 12.10.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару від 12.08.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару від 28.09.2021; рахунок фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг на виконання договору від 12.10.2021; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 08.10.2021; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 08.10.2021; специфікацію № 3 до контракту № 4 від 11.08.2021; контракт № 4 від 11.08.2021; договір/контракт на перевезення від 30.09.2021; інформацію про позитивні результати державних видів контролю від 11.10.2021; акт про взяття проб (зразків) товарів від 12.10.2021; копію митної декларацію країни відправлення від 08.10.2021.

Вартість товару склала 1260659,42 грн, з яких 1223993,19 грн - вартість самої пряжі та 36248,00 грн вартість міжнародного перевезення з місця відвантаження у Туреччині до митного поста «Порубне» (Чернівецька область).

Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 МК України за основним методом (ціна договору), яка становить 2,15 доллара США за кілограм нетто ваги товару.

Відповідачем заявлено вимогу про надання додаткових документів згідно з переліком ч. 3-4 ст. 53 Митного кодексу України.

Під час здійснення митного оформлення за митною декларацією №UA209160/2021/012133 від 13.10.2021 відповідачем опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах. За результатами опрацювання встановлено наступне: рахунок від 12.10.2021 № 2 та договір на перевезення від 30.09.2021 № 2 не містять відомостей про страхування та експедиційні витрати. Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 12.10.2021 № 2 завірені штампом перевізника ФОП « ОСОБА_2 », однак у CMR від 08.10.2021 № 001139 у графах 16 і 23 перевізником зазначено суб`єкт «MAGALYK S.R.»; банківські платіжні документи не містять відміток банку, що викликає сумніви у їх достовірності; за умовами договору від 11.08.2021 № 4 передбачено, що у ціну товару входить вартість упаковки, однак документи подані до митного оформлення не містять відомостей, що підтверджують числові значення таких складових цін; доданий додатково висновок експерта від 13.10.2021 № 21/1/403 про вартісні характеристики товару сформований без представлення та без надання доступу експерта до товару, отже має обмеження в достовірності оцінки вартості даного товару.

Не погоджуючись із заявленою митною вартістю Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700070/2 від 13.10.2021, джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 30.04.2021 № UA100030/2021/444487, де митна вартість такого товару становить 3,8 дол. США за кг.

Підставою для коригування митної вартості визначено п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, у зв`язку із неподанням декларантом або уповноваженою особою документів згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій третій статті 53 МК України. Проведено консультації з декларантом згідно ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 26 (ст. 60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України).

Також Львівською митницею було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/00133.

Позивач, уважаючи зазначене рішення та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що загальні посилання відповідача на норми МК України, зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятих рішень, та відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи (далі МК України, в редакції, чинній нас виникнення спірних правовідносин) визначає Митний кодекс України.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації ( ч. 2 ст. 52 МК України).

Згідно зі статтею 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведено у частині другій статті 53 МК України.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено чіткі підстави для наявності у митного органу права вимагати надання додаткових документів, які повинні бути зазначені в графі 33 рішення про коригування митної вартості відповідно до ч.2 ст.55 Митного кодексу України, тому наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З урахуванням наведених норм, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Аналогічні правові позиції неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема у постановах від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, від 30.10.2018 у справі №826/25605/15, від 08.09.2018 у справі №803/2129/15, 14.08.2018 у справі №804/11337/15, від 07.08.2018 у справі №803/166/16, від 31.07.2018 у справі №803/2219/15 , від 31.07.2018 у справі №804/858/14, від 20.06.2018 у справі №804/15156/15, від 20.06.2018 у справі №815/4398/16, від 20.06.2018 у справі №826/1261/15, від 20.06.2018 у справі №803/406/16.

За приписами частини третьої означеної статті у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (згідно з переліком).

Частинами п`ятою, шостою статті 53 МК України визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1); у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості (пункт 2).

Частиною шостою статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Отже, відсутність в рішеннях про коригування митної вартості товарів посилання на належні та допустимі докази того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостовірними чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05.02.2019 по справі № 820/1866/15, від 16.07.2020 по справі № 815/324/18.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що при поданні до митного оформлення декларації №UA209160/2021/012133 від 13.10.2021 позивач додав наступні документи на підтвердження митної вартості товару: сертифікат якості від 08.10.2021; пакувальний лист до інвойсу № GIB 046 від 08.10.2021; рахунок проформу від 11.08.2021; рахунок фактуру (інвойс) № GIB 046 від 08.10.2021; автотранспорту накладну № 001139 від 08.10.2021 (CMR); супровідний документ Т1 № 21TR2517 від 08.10.2021; сертифікат про походження товару форми А № С 0972432 від 08.10.2021; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу від 12.10.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару від 12.08.2021; банківський платіжний документ, що стосується товару від 28.09.2021; рахунок фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг на виконання договору від 12.10.2021; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 08.10.2021; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 08.10.2021; специфікацію № 3 до контракту № 4 від 11.08.2021; контракт № 4 від 11.08.2021; договір/контракт на перевезення від 30.09.2021; інформацію про позитивні результати державних видів контролю від 11.10.2021; акт про взяття проб (зразків) товарів від 12.10.2021; копію митної декларацію країни відправлення від 08.10.2021.

Задекларована митна вартість визначалась декларантом на підставі положень контракту № 4 від 11.08.2021 та специфікації № 3. Також вартість товару відображена у митній декларації країни відправлення, що долучалась при поданні митної декларації №UA209160/2021/012133 від 13.10.2021.

Так, в рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700070/2 від 13.10.2021 митний орган вказує, що рахунок від 12.10.2021 № 2 та договір на перевезення від 30.09.2021 № 2 не містять відомостей про страхування та експедиційні витрати. Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 12.10.2021 № 2 завірені штампом перевізника ФОП « ОСОБА_2 », однак у CMR від 08.10.2021 № 001139 у графах 16 і 23 перевізником зазначено суб`єкт «MAGALYK S.R.».

Позивач в позовній заяві навів наступні пояснення, а саме зазначив, що до митного орану під час митного оформлення було надано разовий договір-заявку № 2 від 30.09.2021, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_2 щодо перевезення товару з м. Usak (Туреччина) до митного поста «Сокаль» у м. Червоноград, Львівської області.

Відповідно до рахунку-фактури № 2 від 12.10.2021 вартість міжнародного перевезення з м. Usak (Туреччина) до митного поста «Порубне» (Чернівецька область) становила 36248,00 грн (яка с складовою митної вартості) та 5928,00 грн вартість внутрішнього перевезення з м/п «Порубне» до м. Червоноград (не враховується у митну вартість відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України).

Щодо доводів відповідача, що ці документи завірені штампом перевізника ФОП « ОСОБА_2 », а в CMR від 08.10.2021 № 001139 у графах 16 і 23 перевізником зазначено суб`єкт «MAGALYK S.R.», пояснюється тим, що між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір оренди ТЗ від 30.09.2021, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_3 для перевезення товару здала в оренду ФОП ОСОБА_2 транспортний засіб, а тому в CMR від 08.10.2021 № 001139 у графах 16 і 23 перевізником зазначено суб`єкт «MAGALYK S.R.» як власник ТЗ.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що митним органом не обґрунтовано яким чином назва перевізника товару впливає на числові значення митної вартості чи її складові.

Зі змісту рахунку-фактури № 2 від 12.10.2021 слідує, що страхування і навантаження товару не проводилось.

Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема: 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, оскільки страхування товару не здійснювалось, на підтвердження чого позивачем було подано рахунок-фактуру № 2 від 12.10.2021, висновок відповідача про недотримання положень частини другої статті 53 МК України є необґрунтованим, відповідно наслідок чого є невірним висновок митного органу про те, що ці документи не містять відомостей про страхування та експедиційні витрати.

Крім цього, як вірно вказав суд першої інстанції, обов`язком митного органу є здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості, а не дійсності здійснення господарської операції.

З урахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріалами справи підтверджено, що декларантом були подані митному органу документи, пов`язані з транспортуванням товару, у яких міститься аналогічна інформація про вартість транспортного перевезення товару і така інформація базується на об`єктивних, документально підтверджених даних, та піддається обчисленню відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 МК України.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 МК України подано всі необхідні документи для митного оформлення товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України.

При цьому обов`язком митного органу у разі незгоди із заявленою декларантом митною вартістю є проведення консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та послідовний вибір методів з обґрунтуванням причин неможливості застосування кожного з попередніх методів.

Щодо доводів апелянта про те, що в платіжних документах не зазначені реквізити, а саме відсутність відміток банку, що його видав, а електронні платіжні доручення не місять електронного підпису уповноваженої особи.

Митному органу надана копія електронного документу платіжного доручення в іноземній валюті дата ОДБ 28.09.2021 та копія електронного документу платіжного доручення в іноземній валюті дата ОДБ 12.08.2021, які містять всі необхідні реквізити (коди), а саме містять цифровий варіант відбитку печатки банку, що підтверджує проведення банком оплати.

Крім цього, позивачем в ході розгляду справи долучено копії даних платіжних доручень, які видані Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» в яких міститься оригінальний відбиток печатки даного банку та підпис уповноваженої особи, прізвище та ініціали якої містяться у відбитку цієї печатки, та відповідно підтверджують оплату за товар, який був задекларований позивачем відповідно до МД №UA209160/2021/012133 від 13.10.2021.

Щодо зауважень митного органу, що за умовами договору від 11.08.2021 № 4 передбачено, що у ціну товару входить вартість упаковки, однак документи подані до митного оформлення не містять відомостей, що підтверджують числові значення таких складових цін.

Відповідно до п.2.3. Контракту № 4 від 11.08.2021р. вартість (упаковки, а саме конуси бобін, нейлонові мішки, картон) входять у вартість пряжі по нетто вазі.

Відтак, вартість упаковки товару вже була визначена та включена до митної вартості товару, а згідно ч. 10 ст. 58 МК України до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включилися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Щодо зауваження митного органу, що доданий додатково висновок експерта від 13.10.2021 № 21/1/403 про вартісні характеристики товару сформований без представлення та без надання доступу експерта до товару, отже має обмеження в достовірності оцінки вартості даного товару.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказана обставина жодним чином не обґрунтовує наявність обставин визначених положенням ч. 3 ст. 53 МК України, отже не обґрунтовує і підстави коригування митної вартості проведеної митним органом.

Разом з тим, відповідно до приписів ч. 1 от. 327 МК України, орган доходів зборів наділений правом залучати спеціалістів та експертів для участі у здійсненні митного оформлення.

Щодо визначення відповідачем митної вартості задекларованого позивачем товару за резервним методом.

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до 4-5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Як уже зазначалось вище та встановлено судом, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4 та статті 58 МК України.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувала декларація від 30.04.2021 № UA100030/2021/444487, де митна вартість такого товару становить 3,8 дол. США за кг.

Відповідно до графи 43 вказаної декларації, декларантом при здійсненні вказаного митного оформлення обрано 6 резервний метод визначення митної вартості.

Тобто у зазначеному випадку митна вартість визначена самим декларантом за іншим методом визначення митної вартості.

Суд першої інстанції вірно вказав, що така декларація не може братись до уваги при розрахунку митної вартості у випадку прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та не може вважатись інформативною у випадку із визначенням митної вартості імпортованого товару позивачем.

Крім цього, у митного органу була наявна інформація про розмитнення аналогічного товару, адже в розпорядженні відповідача, на момент прийняття рішення 13.10.2021 були відомості про вартість аналогічного товару, яке раніше розмитнювалось позивачем та дані обставини жодним чином не спростовані відповідачем.

Також апеляційний суд зазначає, що митний орган не обґрунтував чому, з урахуванням наданих позивачем документів, що передбачені ч.2 ст. 53 МК України, неможливо застосувати основний метод для визначення митної вартості товару, якщо з цих документів, в т.ч. митної декларації країни відправлення значено кількість товару, вид товару, його ціна, вартість упаковки яка входить в його ціну, вартість транспортування, відсутність страхування товару, банківській документи, які підтверджують оплату позивачем цього товару в сумі зазначеній в договорі.

При цьому відповідач не доводить чому, навіть, якщо припустити, що немає можливості визначити митну вартість товару за основним методом, цього не можна зробити за ціною договору щодо ідентичних товарів чи за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, при тому, що у розпорядженні цього ж митного органу були відомості про вартість такого ж товару, який позивачем розмитнювався перед цим, копії декларацій про що містяться в матеріалах справи.

Також апеляційний суд зазначає, що положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни товару, вказаної у документах, які самі по собі вже підтверджують митну вартість товару.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, у постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15 Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач надав усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару за ціною договору, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Натомість відповідач не спростував достовірність документів, які були подані до митного оформлення та не обґрунтував неможливість їх врахування при визначенні митної вартості спірного товару.

Щодо загальних посилань відповідача на норми МК України, то такі зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень та відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем рішень згідно вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям не відповідають, тому рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700070/2 від 13.10.2021 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/00133 є протиправними та підлягають скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №380/19070/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 22.07.2022