Справа № 380/19445/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року

справа №380/19445/21

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Іванес Х.О.,

за участі:

представника позивача Хомин Я.І., згідно наказу,

представника позивача - Партики О.В., згідно договору,

представника відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львова за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом малого приватного підприємства «Беркут» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява малого підприємства «Беркут» (далі МПП «Беркут», позивач) до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю і зайнятість населення №ЛВ8788/1354/АВ/ФС від 19.08.2021 у розмірі 240000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.05.2021 головним інспектором ГУ Держпраці у Львівській Фігель Наталією Тарасівною проведено позаплановий захід державного контролю щодо додержання вимог законодавства у сферах праці у МПП «Беркут» за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Т.Шевченка, 9. На території, яка знаходиться за вказаною адресою знаходилося четверо осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які виконували роботи з прибирання та погрузки будівельного сміття згідно цивільно-правових договорів, укладених з МПП «Беркут» 18.05.2021. 28.05.2021 у м. Львові директор МПП «Беркут» ознайомився із складеним державним інспектором ГУ Держпраці у Львівській області Фігель Н.Т. актом №ЛВ8788/1354/АВ, відповідно до якого інспектор прийшла до висновку про допуск 4 працівників до виконання трудової функції без видання наказу (розпорядження) про прийняття на роботу (на посаду) та повідомлення ДПС про новоприйнятих працівників, чим нібито порушено вимоги ч. 1та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови КМ України №413. Не погоджуючись з вказаним висновком, ОСОБА_5 у графі «Пояснення, зауваження та заперечення» до акту написав: «З актом не згідний. Угоди були надані. Працівники залучені до конкретної роботи (прибирання та погрузки будівельного сміття). Крім того, 02.06.2021 МПП «Беркут» надіслало на адресу відповідача електронною поштою та рекомендованим поштовим відправленням заперечення на вказаний акт, до якого було долучено документи, які підтверджували укладення цивільно-правових договорів від 18.05.2021 з вищевказаними особами, виконання ними певного виду роботи на визначений термін, отримання виконавцями коштів на оплату ЄСВ та інших обов`язкових податків підприємством. Письмове заперечення отримано ГУ Держпраці у Львівській області 04.06.2021, але про результати його розгляду та необхідності надати ще інші підтвердження виконання робіт за цивільно-правовими договорами відповідач позивача не повідомляв. Про оскаржувану постанову позивачу стало відомо із дзвінка головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №67059333 з примусового виконання постанови ГУ Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю і зайнятість населення №ЛВ8788/1354/АВ/ФС від 19.08.2021. Незважаючи на те, що у постанові зазначено, що вона надсилається листом з повідомленням про вручення суб`єкту господарської діяльності, станом на 25.10.2021 МПП «Беркут» її не отримувало, що позбавило підприємство можливості оскаржити постанову після отримання та привело до примусового стягнення штрафу виконавчим органом. МПП «Беркут» вважає постанову ГУ Держпраці у Львівській області №ЛВ8788/1354/АВ/ФС від 19.08.2021 протиправною та такою, яка підлягає скасуванню. Позивач наголошує, що зміст укладених цивільно-правових договорів не носив характеру трудового договору і на них не поширюється дія норм трудового законодавства. Відповідачем у оскаржуваній постанові не доведено належними та допустимими доказами факту існування трудових відносин між позивачем МПП «Беркут» і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування. Також вказує, що МПП «Беркут» не знало про дату, час та місце розгляду відповідачем справи про притягнення до відповідальності, тому і не могло брати участь у такому засіданні та надавати пояснення для власного захисту. Позивач вказує, що штраф в розмірі 240000,00 грн. є суттєвим для невеликого приватного підприємства та ставить під загрозу подальше ведення ним господарської діяльності.

Ухвалою судді від 15.11.2021 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.11.2021 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Відповідач позову не визнав. 20.12.2021 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №96397). Згідно з доповідної записки начальника управління з питань праці ГУ Держпраці у Львівській області О.Єзерської від 18.05.2021 №3439/1 на адресу Управління надійшло звернення від 19.04.2021 №Г-541, в якому зазначено про те, що заявник ОСОБА_6 працював по трудовому договору з 06.04.2021 по 09.04.2021 (будівництво новобудови) за адресою: АДРЕСА_1 (будівництво новобудови), без назви суб`єкта господарювання. У ході проведення відвідування з метою інформування на підставі п. 28 Порядку №823 встановлено, що діяльність за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .Українки здійснює МПП «Беркут». За даними Пенсійного фонду України повідомлення про прийом заявника на роботу в період з 06.04.2021 по 09.04.2021 не подавалося, що свідчить про допуск працівника без належного оформлення трудових відносин та зумовило необхідність проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування. 19.05.2021 на підставі п.п. 3 п. 5 Порядку №823 Управлінням видано наказ №0703-П та направлення №0609, якими інспекторів праці Скибу С.В., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уповноважено на проведення інспекційного відвідування в МПП «Беркут» в період з 20.05.2021 по 31.05.2021. Відтак, в Управління були наявні правові підстави для проведення інспекційного відвідування. На підставі наданих під час інспекційного відвідування пояснень, документів, а також наведених фактів інспектором праці встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ПКМУ №413, а саме: допуск до роботи працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування від 28.05.2021 №ЛВ8788/1354/АВ, який того ж дня було підписано директором МПП «Беркут» ОСОБА_5 із зауваженнями. У зв`язку з виявленням порушень вимог законодавства про працю, інспектором праці складено припис щодо їх усунення від 04.06.2021 №8788/1354/АВ. У зв`язку з неможливістю особистого вручення припису, його було складено одночасно у трьох примірниках, два з яких 04.06.2021 було надіслано об`єкту відвідування за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_3 . У зв`язку з ненадходженням протягом семи робочих днів після дня відправлення об`єкту відвідування, підписаного примірного акта та припису, інспектором праці 16.06.2021 складено акт про відмову від підпису №ЛВ8788/1354/АВ/ВП у двох примірниках, один з яких надіслано об`єкту відвідування цінним листом з описом. 02.06.2021 позивачем було подано заперечення на акт від 28.05.2021 №ЛВ8788/1354/АВ, які надійшли до Управління 04.06.2021 вх. №01-09/15063. 08.06.2021 Управлінням було скеровано позивачу вмотивовану відповідь на заперечення. 14.06.2021 на підставі виявлених порушень вимог ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП, постанови №413 Управлінням складено протокол про адміністративне правопорушення №ЛВ8788/1354/АВ/П/ПТ, який 22.06.2021 скеровано на розгляд до Трускавецького міського суду Львівської області. Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 06.07.2021 директора МПП «Беркут» ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 8500,00 грн. Відповідно до вимог ст.. 78 КАС України наявність такої постанови має бути враховано судом. Щодо суті, відповідач зазначає, спірна постанова була прийнята Управлінням на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, яким передбачено відповідальність у виді штрафу у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків. Відповідно до ч. З ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без кладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або вповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вчинене позивачем порушення вимог законодавства про працю полягає у фактичному попуску до роботи двох працівників, з якими було укладено договори цивільно-правового характеру, що містять ознаки трудових договорів. Згідно з пред`явленими цивільно-правовими поговорами, які є практично ідентичними за змістом та датою укладання, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов`язувалися виконувати за дорученням замовника в особі директора МПП «Беркут» Хомина Я.І. роботи з прибирання та погрузки будівельного сміття в термін з 18.05.2021 до 31.05.2021. Доводи позивача про те, що між ним та вказаними працівником мали місце відносини цивільно-правового характеру, не підтверджуються належними та допустимими засобами показування, суперечать зібраним в ході інспекційного відвідування матеріалам та не повинні братися до уваги. За таких обставин відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

27.01.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №1150ел.). Позивач вказує, що оскільки 45-денний строк для розгляду справи про накладення штрафу та прийняття постанови закінчився 19.07.2021, то справу про накладення штрафу, за результатами якої було прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю і зайнятість населення №ЛВ8788/1354/АВ/ФС від 19.08.2021 розглянуто поза межами 45-денного строку для розгляду, який встановлений п. 3 Порядку 509. Інформація ГУ Держпраці у Львівській області про отримання її уповноваженою посадовою особою акту від 28.05.2021 №ЛВ8788/1354/АВ тільки 14.07.2021, викладена у відзиві на позовну заяву, не відповідає дійсності, а такими своїми діями відповідача вводить суд в оману та намагається виправдати протиправність постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю і зайнятість населення №ЛВ8788/1354/АВ/ФС від 19.08.2021.

27.01.2022 від відповідача надійшли заперечення (вх. №7827). Відповідач зазначає, що управлінням повністю дотримано встановлену чинним законодавством процедуру проведення контрольного заходу та процедуру притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності.

02.02.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №9480).

17.06.2022 від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №41840). Позивач зазначив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 підтвердив подання документів та підписання угоди з підприємством, ОСОБА_2 повідомив, що перебуває на території перший день, а ОСОБА_4 що виконує роботу з 08.00 год. до 16.30 год. Вказує, що виконавці назвали себе різноробочими, виходячи з власних припущень. Так як вони виконували просту роботу, яка не потребує кваліфікації чи спеціальних знань, і не є визначена класифікатором-прибирання і погрузка сміття, тому і називали себе різноробочими, а не виконавцями за ЦПД. Крім того, договорами було передбачено, що виконавець самостійно організовує виконання роботи, а оскільки робочий день працівників МПП «Беркут», які працюють за трудовими договорами, починався з 08.00 год. та тривав до 16.30 год., то і виконавці за ЦПД могли підлаштовуватися під такий час. Оскільки згідно договору підряду №1/01 від 04.01.2021 ТОВ «Монтаженерго 2018» доручив, а підрядник МПП «Беркут» зобов`язався забезпечити виконання робіт у 2021 році по об`єкту «Нове будівництво санаторно-курортного закладу» по АДРЕСА_1 , то після демонтажу наявних споруд на зазначеній території виникла необхідність у прибиранні та погрузці будівельного сміття. Так як об`єму роботи було небагато, прийнято рішення про укладення цивільно-правових договорів з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які неодноразово заходили на територію і пропонували свої послуги. З огляду на кількість офіційно працевлаштованих працівників в МПП «Беркут», була відсутня економічна вигода від того, що кілька працівників будуть працювати без укладення трудового договору, що додатково підтверджує необґрунтованість висновків перевіряючих осіб.

Протокольною ухвалою суду від 01.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 11.07.2022 не прибув. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання.

Заслухавши вступне слово представників позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

18.05.2021 начальником Управління з питань праці ГУ Держпраці у Львівській області О.Єзерською складено начальнику ГУ Держпраці у Львівській області доповідну записку 33439/1 стосовно необхідності проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування у МПП «Беркут» () відповідно до п.п. 3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 №823 в частині виявлення неоформлених трудових відносин.

19.05.2021 ГУ Держпраці у Львівській області видано наказ №6703-П «Про проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування МПП «Беркут». Згідно даного наказу, інспекторам праці - головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м. Львові Скибі Степану Володимировичу, ОСОБА_7 , Мітіну Віталію Сергійовичу, головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування осіб з інвалідністю, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів ОСОБА_9 на підставі п.п. 3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 провести позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин у МПП «Беркут» (), юридична адреса: АДРЕСА_3 ; місце здійснення господарської діяльності: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шевченка, 9, АДРЕСА_2 . Позаплановий захід державного контролю провести з 20.05.2021 по 31.05.2021.

На підставі зазначеного наказу видано направлення для проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування у МПП «Беркут», юридична адреса: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Стрийська, буд. 105, кв. 145; місце здійснення господарської діяльності: Львівська область, м. Трускавець, вул. Шевченка, 9, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Л.Українки. Предмет здійснення заходу: додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин.

За результатами проведення перевірки ГУ Держпраці у Львівській області складено акт за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці від 28.05.2021 №ЛВ8788/1354/АВ, відповідно до положень якого було визначено наявність порушень вимог законодавства: ч. 1 ст. 21 КЗпП, ч. 3 ст. 24 КЗпП, абзац 1 постановляючої частини постанови №413. Згідно детального опису виявленого порушення встановлено, що інспекторами праці ГУ Держпраці у Львівській області в ході інспекційного відвідування 21.05.2021 о 11,50 год. виявлено наступних осіб: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З наданих усних пояснень, що фіксувалися засобами відеофіксації, зазначені особи повідомили, що вони:

- ОСОБА_10 працює різноробочим «менше року», підписував угоду;

- ОСОБА_11 прийшов перший день пробувати роботу, документів не подавав;

- ОСОБА_3 працює 2 місяці у МПП «Беркут»;

- ОСОБА_4 працює в МПП «беркут» 2 місяці різноробочим із графіком роботи з 8:00 год. до 16:30 год., субота неділя - вихідний. Під час інспекційного відвідування директором МПП «Беркут» не надано будь-яких підтверджуючих документів, які б свідчили про належне оформлення трудових відносин з вищезазначеними особами. Під час інспекційного відвідування інспектору праці надано цивільно-правові договори від 18.05.2021, укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та МПП «Беркут». Відтак, мав місце допуск 4 працівників до виконання трудової функції без видання наказу (розпорядження) про прийняття на роботу (на посаду) та повідомлення ДПС про новоприйнятих працівників, чим порушено вимоги ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ПКМУ №413.

02.06.2021 директором МПП «Беркут» надіслано керівнику Головного управління Держпраці у Львівській області заперечення на акт від 28.05.2021 №ЛВ8788/1354/АВ, до якого долучено належним чином завірені копії документів про оформлення цивільно-правових відносин з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується відстеженням з ПАТ «Укрпошта» ПН№55. Директором підприємства, зокрема, долучено:

- копію цивільно-правового договору з ОСОБА_1 від 18.05.2021;

- копію акту приймання-передачі виконаних робіт ОСОБА_1 від 31.05.2021;

- копію цивільно-правового договору з ОСОБА_2 від 18.05.2021;

- копію акту приймання-передачі виконаних робіт ОСОБА_2 від 31.05.2021;

- копію цивільно-правового договору з ОСОБА_3 від 18.05.2021;

- копію акту приймання-передачі виконаних робіт ОСОБА_3 від 18.05.2021;

- копію цивільно-правового договору з ОСОБА_4 від 18.05.2021;

- копію акту приймання-передачі виконаних робіт ОСОБА_4 від 31.05.2021;

- копію платіжної відомості №01 на видачу винагороди по угодах ЦПХ за травень 2021 року;

- копію платіжного доручення №594 від 01.06.2021 про сплату єдиного внеску з винагороди за травень 2021 року по угодах ЦПХ від 18.05.2021 у розмірі 2992,00 грн.;

- копію платіжного доручення №592 від 01.06.2021 про сплату податку з доходів найманих працівників з винагороди за травень 2021 року по угодах ЦПХ від 18.05.2021 у розмірі 2448,00 грн. та військового збору.

04.06.2021 ГУ Держпраці у Львівській області складено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ/8788/1354/АВ/П із зазначенням змісту виявленого порушення, який надіслано позивачу рекомендованим листом з описом документів в ньому та повідомленням про вручення, поштове відправлення №ПН 55.

16.06.2021 головним державним інспектором ГУ Держпраці у Львівській області складено акт про відмову від підпису.

Згідно супровідного листа від 09.07.2021 №066/2/11-31 МПП «Беркут» скеровано повідомлення про одержання документів. У вказаному листі зазначено, що у відповідності до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, отримання акта від 28.05.2021 №ЛВ8788/1354/АВ є підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

В подальшому, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 28.05.2021 №ЛВ8788/1354/АВ/ФС щодо порушень МПП «Беркут», першим заступником першим заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ 8788/1354/АВ/ФС та накладено на мале підприємство «Беркут» штраф у розмірі 240000,00 грн.

Позивач не погоджується із винесеною постановою, вважає її безпідставною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача і винесеного на підставі них спірного правового акта індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V.

Як зазначено в ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 5 ст. 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відтак, спеціальною нормою КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється центральним орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Як передбачено п.п. 5 п. 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до п. 7 цього ж Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених, зокрема, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно з п. п. 16, 17 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

У відповідності до п. 24 Порядку №823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування (п. 25 Порядку №823).

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" №413 від 17.06.2015 (далі - Постанова №413).

За правилом, визначеним Постановою №413, повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Як передбачено ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України врегульовано Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок № 509).

За приписами п. 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Згідно з п. 3 Порядку №509 справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 4 Порядку №509 передбачено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Як встановлено з матеріалів справи першим заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області розглянуто справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 19.08.2021 №ЛВ8788/1354/АВ/ФС щодо порушень МПП «Беркут» винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЛВ 8788/1354/АВ/ФС, якою накладено на ММП «Беркут» штраф у розмірі 240000,00 грн.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України є встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому, такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

За результатами проведення перевірки ГУ Держпраці у Львівській області складено акт за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці від 28.05.2021 №ЛВ8788/1354/АВ, відповідно до положень якого було визначено наявність порушень вимог законодавства: ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч. 3 ст. 24 КЗпП України, абзац 1 постановляючої частини Постанови №413.

Так, згідно детального опису виявленого порушення судом встановлено, що інспекторами праці ГУ Держпраці у Львівській області в ході інспекційного відвідування 21.05.2021 о 11:50 год. виявлено наступних осіб: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З наданих усних пояснень, що фіксувалися засобами відеофіксації, зазначені особи повідомили, що вони:

- ОСОБА_10 працює різноробочим «менше року», підписував угоду;

- ОСОБА_11 прийшов перший день пробувати роботу, документів не подавав;

- ОСОБА_3 працює 2 місяці у МПП «Беркут»;

- ОСОБА_4 працює в МПП «Беркут» 2 місяці різноробочим із графіком роботи з 8:00 до 16:30, субота-неділя - вихідний. Під час інспекційного відвідування інспектору праці було надано цивільно-правові договори від 18.05.2021, укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та МПП «Беркут».

Відтак, на думку відповідача, мав місце допуск 4 працівників до виконання трудової функції без видання наказу (розпорядження) про прийняття на роботу (на посаду) та повідомлення ДПС про новоприйнятих працівників, що є порушенням вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ПКМУ №413.

Відносно зазначених ГУ Держпраці у Львівській області порушень вимог Кодексу законів про працю України суд зауважує наступне.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

У постанові від 14.05.2020 у справі № 640/1099/19 Верховний Суд зазначив, що з аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Стаття 24 КЗпП України визначає, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 Кодексу законів про працю України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 04.09.2019 у справі № 480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.

У той же час, взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому, сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

У відповідності до норм ЦК України діє принцип свободи договору.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 ЦК України, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Водночас, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, не може бути безумовною підставою для визнання правовідносин трудовими той факт, що укладений між сторонами договір не відповідає всім суттєвим умовам будь-якого договору. При визначенні законності укладеного договору (можливості віднесення до цивільного-правового договору) значення має не його найменування, а зміст угоди, яка повинна відповідати волевиявленню сторін.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є - предмет договору, умови, визначені законом як істотні чи необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента і визначенні умов договору з врахуванням законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 02.02.2021 по справі №0540/5987/18-а.

Як видно із акта інспекційного відвідування, на думку відповідача, позивачем допущено до роботи чотирьох працівників без оформлення трудових відносин з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Водночас, як встановлено судом з матеріалів справи та жодним чином не спростовано відповідачем, 18.05.2021 між МПП «Беркут» в особі директора (надалі - замовник) та між ОСОБА_1 (надалі - виконавець) укладено цивільно-правовий договір від 18.05.2021.

Згідно п. 1.1. замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): прибирання та погрузка будівельного сміття в термін з 18.05.2021 по 31.05.2021.

Згідно п. 2.1. за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 3400 грн. за домовленістю. Згідно п. 6.1 термін дії договору з 18.05.2021 до 31.05.2021.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.05.2021 сторони підтвердили факт виконання ОСОБА_1 прибирання та погрузки будівельного сміття.

Також як встановлено судом з матеріалів справи та жодним чином не спростовано відповідачем, 18.05.2021 між МПП «Беркут» в особі директора (надалі - замовник) та між ОСОБА_2 (надалі - виконавець) укладено цивільно-правовий договір від 18.05.2021.

Згідно п. 1.1. замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): прибирання та погрузка будівельного сміття в термін з 18.05.2021 по 31.05.2021.

Згідно п. 2.1. за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 3400 грн.за домовленістю. Згідно п. 6.1 термін дії договору з 18.05.2021 до 31.05.2021.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.05.2021 сторони підтвердили факт виконання ОСОБА_2 прибирання та погрузки будівельного сміття.

Також як встановлено судом з матеріалів справи та жодним чином не спростовано відповідачем, 18.05.2021 між МПП «Беркут» в особі директора (надалі - замовник) та між ОСОБА_3 (надалі - виконавець) укладено цивільно-правовий договір від 18.05.2021.

Згідно п. 1.1. замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): прибирання та погрузка будівельного сміття в термін з 18.05.2021 по 31.05.2021.

Згідно п. 2.1. за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 3400 грн. за домовленістю. Згідно п. 6.1 термін дії договору з 18.05.2021 до 31.05.2021.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.05.2021 сторони підтвердили факт виконання ОСОБА_3 прибирання та погрузки будівельного сміття.

Також як встановлено судом з матеріалів справи та жодним чином не спростовано відповідачем, 18.05.2021 між МПП «Беркут» в особі директора (надалі - замовник) та між ОСОБА_4 (надалі - виконавець) укладено цивільно-правовий договір від 18.05.2021.

Згідно п. 1.1. замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): прибирання та погрузка будівельного сміття в термін з 18.05.2021 по 31.05.2021.

Згідно п. 2.1. за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 3400 грн. за домовленістю. Згідно п. 6.1 термін дії договору з 18.05.2021 до 31.05.2021.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.05.2021 сторони підтвердили факт виконання ОСОБА_4 прибирання та погрузки будівельного сміття.

Оплату за виконані послуги підтверджується платіжною відомістю №01 за травень 2021, що долучена до матеріалів справи.

Платіжним дорученням №594 від 01.06.2021 на суму 2992, 00 грн. підтверджено сплату єдиного внеску з винагороди за травень 2021 року по угодах ЦПХ.

Платіжним дорученням №592 від 01.06.2021 на суму 2448,00 грн. підтверджено сплату податку з єдиного внеску про сплату податку з доходів найманих працівників з винагороди за травень 2021 року по угодах ЦПХ.

Платіжним дорученням №593 від 01.06.2021 підтверджено сплату військового збору з винагороди за травень 2021 року по угодах ЦПХ від 18.05.2021.

Жодних відомостей про те, що вказані фізичні особи не погоджувалися з укладенням відповідних цивільно-правових договорів, відповідачем під час інспекційного відвідування здобуто не було, а відтак, вказані договори про виконання робіт вважаються такими, що укладені за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені між сторонами.

Щодо відібраних під час інспекційного відвідування пояснень від ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_3 та ОСОБА_14 , то суд зазначає наступне.

З наданих усних пояснень, що фіксувалися засобами відеофіксації, особи повідомили, що вони - ОСОБА_10 , працює різноробочим «менше року», підписував угоду; - ОСОБА_11 , прийшов перший день пробувати роботу, документів не подавав; - ОСОБА_3 , працює 2 місяці у МПП «Беркут»; - ОСОБА_4 , працює в МПП «Беркут» 2 місяці різноробочим із графіком роботи з 8:00 год. до 16:30 год., субота-неділя - вихідний.

Проте, суд зазначає, що зі змісту наданих пояснень судом не встановлено, що позивачем здійснено порушення вимог ч. ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Наданий відповідачем відеозапис також не доводить встановлене відповідачем порушення позивачем вимог закону про працю.

Крім того, відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст. 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З акту інспекційного відвідування не вбачається жодного доказу, що підтверджує використання позивачем праці найманих працівників без належного оформлення.

При цьому, судом враховуються доводи позивача про те, що копії цивільно-правових договорів з вищезазначеними особами подавались разом із запереченнями на акт інспекційного відвідування. Однак, з невідомих причин такі договори не були враховані відповідачем при прийнятті спірної постанови.

Суд також зазначає, що укладені цивільно-правові договори не визнані у встановленому порядку недійсними. Договори підписані сторонами та волевиявлення сторін спрямоване на виникнення не відносин трудового найму, а відносин цивільно-правового характеру, при укладенні цивільно-правового договору сторони вільні у формулюванні його умов.

В контексті цієї спірної ситуації, суд зауважує, що надані послуги не носили систематичного характеру, а були спрямовані на виконання певної роботи протягом нетривалого часу (не довше 1 місяця) - прибирання та погрузка будівельного сміття, адже основним видом діяльності МПП «Беркут» є будівництво житлових і нежитлових будівель.

Відтак, можна зробити висновок що у позивача не було необхідності укладати трудові договори, для того щоб здійснити прибирання території після будівництва. Також враховуючи винагороду, визначену п. 2.1 цивільно-правових договорів (3400 грн.) та фактичну винагороду, отриману вищевказаними особами, можна зробити висновок про виплату цим особам винагороди за надані послуги, а не за процес праці.

Крім того, судом приймаються до уваги докази сплати податку з доходів найманих працівників з винагороди за травень та військового збору, зокрема за осіб, які працювали у МПП «Беркут» за цивільно-правовими договорами.

З огляду на предмет укладених договорів та поняття трудового договору, не встановлення факту щодо організації процесу трудової діяльності (внутрішнього розпорядку, нарахування та виплати заробітної плати, забезпечення умов праці), аргументи відповідача, що характер відносин між МПП «Беркут» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є трудовим, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову від 19.08.2021 №ЛВ8788/1354/АВ/ФС ГУ Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю і зайнятість населення.

Щодо посилання відповідача на постанову Трускавецького міського суду від 06.07.2021 по справі про адміністративні правопорушення №457/773/21, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому згідно ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Суд зазначає, що наявними матеріалами даної адміністративної справи факт допуску до роботи без укладення трудового договору не підтверджений, натомість підтверджено факт укладення цивільно-правових договорів. Отже, суд не може прийняти до уваги правову оцінку, викладену у постанові Трускавецького міського суду Львівської області по справі №457/773/21, яка прийнята за участі керівника МПП «Беркут».

Відповідно до п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в судовому рішенні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо процесуального клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень, суд зазначає таке.

Частинами 1-3 ст. 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Частина 1 ст. 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із ч. ч. 3-5 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 7, 9ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

При цьому, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Частинами 4-6 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що між адвокатом Партикою Ольгою Владиславівною (далі-виконавець) та малим приватним підприємством «Беркут» (далі-замовник) укладено договір про надання правової допомоги №25/10/2021 від 25.10.2021.

Відповідно до п.1.1. договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику правову допомогу в обсязі та умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін.

Відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг №1 від 26.10.2021, виконавець надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги, із зазначенням затраченого часу на надані послуги:

- ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження№67059333 відкритого на примусове виконання постанови ГУ Держпраці у Львівській області про стягнення коштів на користь держави; витрачений час - 1 год.; вартість - 1000,00 грн.;

- аналіз судової практики для складання адміністративного позову МПП «Беркут» до ГУ Держпраці у Львівській області; витрачений час - 2 год.; вартість - 2000,00 грн.;

- опрацювання документів та складання адміністративного позову МПП «Беркут» до ГУ Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу; витрачений час - 3 год.; вартість - 3000,00 грн.;

Вказані послуги повністю оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням від 27.10.2021 №104 на суму 6000,00 грн.

Суд, вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, зазначає, що стаття 134 КАС України не позбавляє права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 КАС України щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Дослідивши вказані вище письмові докази суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваних судових витрат.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, кількістю проведених засідань та об`єму роботи представника позивача Партики О.В., а тому його належить зменшити до 5000,00 грн., зважаючи на предмет спору, форму та якість підготовлених документів, кількість проведених судових засідань тощо.

Щодо судового збору, оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позову, за правилами, визначеними ст. 139 КАС України, судові витрати позивача у вигляді судового збору компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 19.08.2021 №ЛВ 8788/1354/АВ/ФС.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області (, місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8) на користь малого приватного підприємства «Беркут» (; місцезнаходження: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Стрийська, 105, кв. 145) 3600 (три тяжчі шістсот) гривень рівно судових витрат у вигляді судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області (, місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8) на користь малого приватного підприємства «Беркут» (; місцезнаходження: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Стрийська, 105, кв. 145) 5000 (п`яти тисяч) гривень рівно витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21.07.2022.

Суддя Потабенко В.А.