Справа № 140/3863/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3863/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Володимир-Волинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач 1, Володимир Волинський ВДВС у Володимир Волинському районі), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - відповідач 2, ГУ ДКС України у Волинській області) про визнання бездіяльності протиправною Володимир-Волинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) щодо не підготовки подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення надміру (помилково) сплаченого виконавчого збору в межах ВП № 54008407 та зобов`язання сформувати подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення коштів, що були надміру (помилково) сплачено та зараховано до бюджету під час здійснення виконавчого провадження № 54008407, а саме: виконавчого збору в сумі 13330,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у Володимир Волинському ВДВС у Володимир Волинському районі перебував виконавчий лист від 03.02.2017 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 158110,00 грн.

На підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження №54008407.

Однак, в процесі стягнення даних коштів позивачем двічі було сплачено суму виконавчого збору, що в підсумку призвело до переплати в розмірі 13330,94 грн. Враховуючи зазначене позивач вважає, що ці кошти сплачені нею помилково і у відповідності до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182 (далі Порядок № 787) помилково сплачені кошти повинні їй бути повернуті.

На звернення позивача про повернення коштів відповідач 1 по суті його не розглянув, та подання про повернення коштів не подав, чим на думку позивача допустив протиправну бездіяльність. З цих підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду 23.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.07.2022 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотанні відповідача 1 про залишення даного позову без розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 позовні вимоги заперечив та вказав, що у відповідача на виконанні перебувало виконавче провадження № 54008407 про примусове виконання виконавчого листа №154/560/15 від 03.02.2017 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №VOJ3GA00000015 від 13.06.2007 у розмірі 6286,68 доларів США, що за курсом 25,15 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2016 складає 158110,00 грн.

24.05.2017 державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Вказує на те, що оскільки було звернуто стягнення з боржника коштів в іноземній валюті, то виконання вказаного рішення відбувалось із дотриманням статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц. Зокрема, судом висловлено позицію, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відтак кошти, які стягнуті із позивача, перераховані на депозитний рахунок відділу для погашення заборгованості у розмірах визначених судовими рішеннями, виконавчого збору у розмірі 628,66 долара США та витрат на проведення виконавчих дій. Враховуючи зазначене просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 у поданому відзиві позовні вимоги заперечив та зазначив, що він не є належним відповідачем по даній справі, оскільки в будь-які правовідносини з позивачем не вступав та його прав не порушував. Просить в задоволені позову відмовити.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Відтак, заявлене у відзиві відповідача 2 на позовну заяву клопотання про залучення ГУ ДКС України у Волинській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача не підлягало судом вирішенню по суті.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

У відповідача на примусовому виконанні перебувало ВП № 54008407 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 154/560/16 від 03.02.2017, виданого Володимир-Волинським міським судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №VOJ3GA00000015 від 13.06.2007 у розмірі 6286,68 долара США, що за курсом 25,15 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2016 складає 158110,00 грн та компенсації судових витрат в сумі 2371,65 грн, а всього 160481,65 грн (а.с.174).

24.05.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54008407, пунктом 3 якої стягнуто з боржника виконавчий збір в сумі 16481,65 грн (а.с.177).

12.11.2018 Володимир-Волинським міським судом Волинської області винесено ухвалу про виправлення описки у рішенні суду від 20.12.2016 у справі № 154/560/16, де абзац 1 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №VOJ3GA00000015 від 13.06.2007 у розмірі 6286,68 долара США, що за курсом 25,15 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2016 складає 158110,00 грн. Компенсувати ПАТ КБ «ПриватБанк» за рахунок держави, понесені ними судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до платіжного доручення № ВОТМ1В14А7 від 01.02.2016 в сумі 2371,65 грн.(а.с.175).

04.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №54008407 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.219).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 1, 2 даного Закону визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Абзацом 4 пункту 1 розділу 1 Порядку № 787 визначено, що надміру зараховані кошти - сума коштів, що становить позитивну різницю між сумою фактично сплачених коштів та сумою коштів, яку повинен сплатити до відповідного бюджету платник платежів (зборів), що визначені відповідним законодавством (крім платежів (зборів), контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби), для повного виконання покладеного на нього грошового зобов`язання.

Пунктом 2 даного Порядку визначено, що він визначає процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі);

Як встановлено абзацом 1 пункту 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Пунктом 9 даного Порядку визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до місцевих бюджетів коштів з рахунків, відкритих для зарахування міжбюджетних трансфертів, здійснюється головними управліннями Казначейства на підставі листа відповідного місцевого фінансового органу, надісланого в електронній формі з використанням відповідного модуля системи електронної взаємодії органів виконавчої влади, з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, сума платежу, що підлягає поверненню, реквізити рахунку, на який необхідно перерахувати кошти, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Аналізуючи норми чинного законодавства та зібрані у справі докази, суд зазнає наступне.

Нормами чинного законодавства, а саме Порядком 787 встановлено за яких умов повинно бути здійснено повернення надмірно сплачених коштів та за яких обставин відповідний орган повинен підготувати подання до органів казначейства.

При цьому визначальною умовою для такого повернення є встановлення факту, чи існує різниця між сумою фактично сплачених коштів та сумою коштів, яку повинен сплатити до відповідного бюджету платник платежів (зборів).

ОСОБА_1 звернулась із заявою від 28.03.2022, яка надійшла до відповідача 1 11.04.2022, про повернення їй зайво сплачених коштів, шляхом подання відповідного подання (а.с.13-14). Основним аргументом на підставі якого позивач прийшла до такого висновку слугувала виписка із її банківського карткового рахунку.

28.04.2022 за №14520/18.1.21 Володимир-Волинським ВДВС у Володимир-Волинському районі позивачу надано відповідь про те, що кошти які стягнуті з позивача у ВП №54008407, включають у собі суму заборгованості по кредитному договору, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с.15).

Суд погоджується із доводами відповідача 1 про те, що кошти, які стягнуті для погашення заборгованості із позивача по виконавчому листі у справі № 154/560/16 від 03.02.2017 відповідають сумам, визначеним в судовому рішенні, з врахуванням стягнутого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а відтак підстави для внесення відповідного подання щодо повернення надмірно сплачених коштів у Володимир-Волинського ВДВС у Володимир-Волинському районі були відсутні.

Сума коштів, які були стягнуті з позивача в межах ВП №54008407 підтверджуються наявними в справі платіжними дорученнями, реєстрами боржників (а.с.97-168, 221-290).Також вказане підтверджується відповідними довідками про суми стягнутих коштів, та наявної заборгованості, які надавались позивачу за її зверненнями в травні та червні 2021 року (а.с.202 зворот -203, 217 зворот - 218).

Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» встановлені особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті.

Згідно з частиною 3 статті 49 даного Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Відповідно до частин 4, 5 статті 49 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Тобто, примусове виконання рішення суду у ВП №54008407 відповідачем 1 здійснювалося з врахуванням норм статті 49 Закону № 1404-VIII, так як і сума боргу, так і сума виконавчого збору була визначена у іноземній валюті, і відповідні витрати по валютнообмінних операціях включаються до витрат виконавчого провадження.

Крім того суд зазначає, що долучені до справи позивачем виписки з карткового рахунку (а.с.28-29) не свідчать про сплату нею подвійної суми виконавчого збору, чи взагалі надмірно сплачених сум по ВП №54008407 та є неповними, без врахування всіх сплачених нею сум по платіжних документах, які є наявними у виконавчому провадженні та в матеріалах даної справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що у даному випадку зі сторони позивача не було надмірної сплати коштів по ВП №54008407, а тому у відповідача 1 був відсутній обов`язок, визначений Порядком №787 щодо внесення подання про повернення коштів, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 сформувати подання до територіального органу Державної казначейської служби України про повернення коштів, що були надміру (помилково) сплачено та зараховано до бюджету під час здійснення виконавчого провадження № 54008407, а саме: виконавчого збору в сумі 13330,94 грн, то вона також до задоволення не підлягає, оскільки для того, щоб зобов`язати відповідача вчинити певні дії, слід констатувати перед цим наявність в його діях, бездіяльності чи прийнятих рішеннях ознак протиправності, чого в даному випадку немає.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач 1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог цій частині необхідно відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що підставою для звернення до адміністративного суду є наявність у позивача порушених прав, свобод або інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень. В такому випадку порушені права підлягають захисту судом у спосіб, що дозволить відновити таке порушене право.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких рішень, дій чи бездіяльності, які б порушували права, свободи чи його інтереси відповідачем-2 не приймалося та не вчинялося.

В даному випадку, позивач звернулася за захистом прав, які жодним чином відповідачем 2 не порушені.

Отже, суд зазначає, що в разі якщо фактично спору між сторонами не існує, то спірні правовідносини не виникають, а відтак, і право на звернення до суду не може бути реалізоване.

Відтак в задоволенні позову до відповідача 2 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Володимир-Волинського відділу державної виконавчої служби у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк