Справа № 711/1468/22
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1468/22
Номер провадження2-а/711/37/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Демчика Р.В.

при секретарі: Кофановій А.О.,

за участі

представника позивача: Олійник С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Придніпровського районного суду м. Черкаси адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , в особі свого представника - адвоката Олійник С.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУНП в Черкаській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в якому просив поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з вказаним позовом, скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ГАБІ №329149 винесену 03.12.2021 поліцейським СРПП ВПД №2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Гонтар О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 44-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,0грн., а справу про адміністративне правопорушення - закрити. Стягнути з ГУ НП в Черкаській області на користь позивача понесені ним судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.12.2021 поліцейським CPПП ВПД № 2 Золотоніського PBП ГУНП в Черкаській області Гонтар Олександром відносно ОСОБА_1 (позивач) винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ГАБІ № 329149 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 KУпAП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Відповідно до змісту даної постанови, 03.12.2021 о 09 год. 10 хв. ОСОБА_1 перебував в с. Веселей Хутір на зупинці громадського транспорту без засобів індивідуального захисту (захисної маски), чим порушив вимоги постанови KMУ № 1236 (зі змінами).

Разом з тим, позивач вказує, що 03.12.2021 приблизно о 09 год. 10 хв. він сидів на місці водія, а його знайомий ОСОБА_3 поруч на місці пасажира в автомобілі BA3-2101 н/з НОМЕР_1 , який стояв на автодорозі Чорнобай - Вилика Бурімка з 22 год. 00 хв. 02.12.2021, у зв`язку з несправністю.

В цей час під`їхали працівники поліції та повідомили, що автомобіль стоїть з порушенням Правил дорожнього pyxy, а саме не увімкнена аварійна сигналізація, що створює аварійну небезпеку.

Після чого працівниками поліції було здійснено перевірку особи позивача, проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального пристрою, результат якого був негативний. У ОСОБА_3 здійснено перевірку реєстраційного документу на автомобіль та поверхневу перевірку автомобіля за його участю.

В подальшому спілкування проходило з приводу проходження позивачем огляду на

стан наркотичного cп`яніння, у зв`язку з виниклою підозрою у працівників поліції. Не отримавши згоди на проходження позивачем огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, працівники поліції поїхали з місця.

При цьому місце спілкування з працівниками поліції було не в с. Веселий Хутір, як зазначено в оскаржуваній постанові, а на автодорозі Чорнобай - Вилика Бурімка поблизу автомобіля BA3-2101, де зупинок громадського транспорту не було. Спілкування відбувалося щодо порушення позивачем Правил дорожнього pyxy, зокрема проходження огляду на стап сп`яніння. Про порушення карантинних правил позивачу взагалі не повідомлялося, будь-яких протоколів чи постанов у присутності позивача працівники поліції не оформлювали.

Надалі через декілька годин на місце приїхали батьки ОСОБА_3 i усунувши

несправність автомобіля, позивач разом з ними поїхали додому.

Наприкінці січня, перебуваючи в автошколі смт. Драбів, Черкаської області від працівників автошколи позивачу стало відомо, що відносно нього оформлений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 KУпAП, що є перешкодою у здачі екзамену для отримання посвідчення водія.

3 метою з`ясування даних обставин, позивач звернувся до Золотоніського PBП ГУНП в Черкаській області, де йому було повідомлено, що дійсно відносно нього 03.12.2021 працівниками поліції було оформлено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також винесено постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 44-3 KУпAП. Однак копії даних документів надано не було. Роз`яснено, що відповідні копії можна отримати за місцем ix зберігання у ВПД № 2 Золотоніського PBП ГУНП в Черкаській області, яке знаходиться у смт. Чорнобай.

По прибуттю до ВПД № 2 позивачу копій протоколу та постанов надано не було. Тому позивач для отримання правової допомоги звернувся до адвоката.

01.02.2022 за вих. № 01-14/12/21-22 адвокатом в інтересах позивача до Золотоніського PBП ГУНП в Черкаській області було спрямовано адвокатський запит у якому адвокат просив надати інформацію, щодо оформлених відносно позивача матеріалів про адміністративні правопорушення, надання ix кoпій та доказів, покладених в основу оформлених протоколів та винесених постанов.

17.02.2022 у відповідь на запит із ВПД № 2 Золотоніського PBП ГУНП в Черкаській області за вих. № 434/68/01-2022 від 11.02.2022 надійшов лист, яким було надано копію протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та диск з відеозаписами. У той же час копій постанов надано не було.

17.02.2022 за вих. № 01-14/12/37-22 адвокатом було спрямовано адвокатський запит до ВПД № 2 Золотоніського PBП ГУНП в Черкаській області з проханням надати копії постанов та доказів на яких вони ґрунтуються.

24.03.2022 у відповідь із ВПД № 2 надійшов лист за вих. № 550/68/01-2022 від 15.03.2022, яким надано копії постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БАБ № 830657 за ч. 2 ст. 126 КУпАП та cepії ГАБІ № 329149 за ч. 2 ст. 44-3 KУпAП. Також повідомлено, що всі відеодокази зазначених вище порушень знаходяться на диску, який попередньо було надіслано.

Отже вбачається, що про винесення відносно позивача оскаржуваної постанови ГАБІ № 3291149 йому нічого не було відомо, копію отримано 24.03.2022, а єдиним доказом, покладеним в її основу є відеозаписи на диску, які надані у відповідь на адвокатський запит. Інші докази вчинення позивачем інкримінованого правопорушення відсутні, підписів позивача в оскаржуваній постанові не міститься.

Із змісту наданого диску вбачається, ідо на ньому наявні два відеофайли під назвою

«максіменко» та « НОМЕР_2 ».

3 відеозаписів вбачається, що відеозапис здійснювався із салону службового автомобіля працівників поліції, який наближався до автомобіля BA3-2101, що стояв на узбіччі автодороги. Зупинившись біля вказаного автомобіля працівники поліції підійшли до нього, де за кермом сидів позивач, а поруч його знайомий ОСОБА_3 . При цьому працівники поліції повідомили, що автомобіль стоїть без увімкненої аварійної сигналізацїі, що створює аварійну ситуацію. В подальшому працівником поліції здійснено перевірку особи позивача за допомогою автоматизованої системи, поверхневу перевірку багажника автомобіля та реєстраційний документ на транспортний засіб у ОСОБА_3 . Надалі спілкування відбулося відносно проходження позивачем огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі і на цьому відео закінчується.

Таким чином, відеозаписами підтверджується, що працівники поліції поза межами населеного пункту під`їхали до стоячного на узбіччі автомобільної дороги автомобіля ВАЗ-2101 у якому перебував позивач на водійському сидінні. Зупинок громадського транспорту та перебування на них позивача без захисної маски на відеозаписі не зафіксовано. Спілкування відбулося щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема, проходження огляду на стан сп`яніння. Про порушення карантинних правил позивачу взагалі не повідомлялося, будь-яких протоколів чи постанов у присутності позивача працівники поліції не оформлювали.

Наведені обставини зумовили позивача звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 30 березня 2022 року поновлено позивачу строк для звернення до суду з вказаним позовом, провадження у справі відкрито. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

01.04.2022 від представника позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

11.04.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву. Вважають, що постанову винесено з дотриманням вимог чинного законодавства. Вина позивача була встановлена під час розгляду адміністративної справ, у зв`язку із чим на неї було правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Тому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Олійник С.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також просив відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами суду письмові заяви по суті позовних вимог та докази, дійшов до наступних висновків.

Положенням ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що постановою ГАБІ №329149 по справі про адміністративне правопорушення від 03.12.201 складеною поліцейським СРПГ ВПД №2 Золотоніського РВП старшим сержантом поліції О. Гонтар про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 170грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Так, із змісту вказаної постанови вбачається, що 03.12.2021р. о09 год. 10 хв. ОСОБА_1 перебував в с. Веселий Хутір на зупинці громадського транспорту без засобів індивідуального захисту (захисної маски), чим порушив вимоги Постанови КМУ №1236 зі змінами.

Відповідальність за ст. 44-3 КУпАП настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозицією ч.2 ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Пунктом першим постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня до 30 квітня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до п.п.1 п.3 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020, з 24 лютого 2012р. на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ч. 2 ст. 44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

А згідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Окремо слід звернути увагу, що оскаржувана постанова не містить переліку доказів, які були досліджені поліцейським підчас розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 та які стали підставою для винесення такої постанови.

Окремо слід зазначити, що стороною позивача в якості підтвердження їх позиції надано суду диск з відео файлами назвою «максіменко» та «VID 2839», а саме відеозаписами щодо обставин, які, начебто, стали підставою (доказовою базою) для складання відносно ОСОБА_1 , зокрема, постанови про притягнення його до адімінстративної відповідальності за ч.2 ст. 44-3 КУпАП.

Дослідивши вказані видеофайли, судом встановлено, що відеозапис здійснювався із салону службового автомобіля працівників поліції, який наближався до автомобіля BA3-2101, що стояв на узбіччі автодороги. Зупинившись біля вказаного автомобіля працівники поліції підійшли до нього, де за кермом сидів позивач, а поруч його знайомий ОСОБА_3 . При цьому працівники поліції повідомили, що автомобіль стоїть без увімкненої аварійної сигналізацїі, що створює аварійну ситуацію. В подальшому працівником поліції здійснено перевірку особи позивача за допомогою автоматизованої системи, поверхневу перевірку багажника автомобіля та реєстраційний документ на транспортний засіб у ОСОБА_3 . Надалі спілкування відбулося відносно проходження позивачем огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі і на цьому відео закінчується.

Таким чином, відеозаписами підтверджується, що працівники поліції поза межами населеного пункту під`їхали до стоячного на узбіччі автомобільної дороги автомобіля ВАЗ-2101 у якому перебував позивач на водійському сидінні. Зупинок громадського транспорту та перебування на них позивача без захисної маски на відеозаписі не зафіксовано. Спілкування відбулося щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема, проходження огляду на стан сп`яніння. Про порушення карантинних правил позивачу взагалі не повідомлялося, будь-яких протоколів чи постанов у присутності позивача працівники поліції не оформлювали.

Отже, із зазначеного вище, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова була складена в порушення вимог чинного законодавства, оскільки стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а сама оскаржувана постанова не містить посилань на такі докази.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Крім того, згідно з частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до частин третьої п`ятої статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Незважаючи на вказані обставини, відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, документів (матеріалів), на підставі яких було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає серед іншого рішення про скасування постанови і закриття справи.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Щодо вимоги позивача про відшкодування судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України, представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ст. 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Олійник С.В. 01.02.2022 року укладений договір про надання правової допомоги №01-14/12, відповідно до якого адвокат зобов`язується надати допомогу Клієнту при оскарженні постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 830657 від 03.12.2021 за ч.2 ст. 126 КУпАП та постанови по справі про адміністративне правопорушення ГАБІ № 329149 від 03.12.2021 за ч.2 ст. 44-3 КУпАП на умовах і порядку визначених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги (гонорар).

Пунктом 7.1 сторони визначили, що загальна сума гонорару складає 5000,0грн. З них: гонорар за оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 830657 від 03.12.2021 за ч.2 ст. 126 КУпАП обчислюється у фіксованому розмірі та складає 3000,0грн.; гонорар за оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення ГАБІ № 329149 від 03.12.2021 за ч.2 ст. 44-3 КУпАП обчислюється у фіксованому розмірі та складає 2000,0грн..

Відповідно до п. 8.1 Договору, клієнт зобов`язується сплатити гонорар до 01.05.2022. Гонорар сплачується у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Адвоката (а.с 8.2).

Як вбачається з меморіального ордеру № @2PL206203 від 30.03.2022 на рахунок адвоката Олійник С.В. було перераховано 2000,0грн. за договором правової допомоги №01-14/12 від 01.02.2022 щодо скасування постанови ГАБІ №329149 ОСОБА_1 .

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 2000 грн.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд бере до уваги, що адвокатом дійсно надані послуги, які включали в себе підготовчий процес для розгляду даної справи в суді, збір і систематизацію документів для вироблення правової позиції, складення та подачу адміністративного позову, витребування та надання доказів, участь у судовому засіданні. При цьому розмір вартість погоджена сторонами та не спростована відповідачем.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності цих витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

В поданому суду відзиві на позовну заяву, сторона відповідача просила відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат, посилаючись на те, що позивачем не доведено понесення ним таких витрат.

Проте, суд не може погодитись із зазначеним, з огляду на те, що розмір гонорару та порядок його сплати, був обумовлений сторонами у договорі про надання правової допомоги №01-14/12 від 01.02.2022р. Крім того, було надано суду відповідний меморіальний ордер про зарахування 2000,0грн. на рахунок адвоката, як то передбачають умови укладеного між сторонами Договору №01-14/12.

З огляду на викладене, суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу не можуть бути зменшені та підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. 9, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 251, ст. 289, ч. 1 ст. 293 КУпАП, ст. ст. 9, 72, 73, 74, 77, 229, 242, 243 -246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (, вул.. Смілянська, 57, м. Черкаси, 18036) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ГАБІ № 329149 винесену 03.12.2021 поліцейським СРПП ВПД №2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Гонтар Олександром, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 44-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,0грн., а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Черкаській області судові витрати, а саме, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Р. В. Демчик