Справа № 160/861/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2022 року Справа № 160/861/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
14 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Адміністративний позов не відповідав вимогам ст.ст. 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року був залишений без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
На виконання умов Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, зокрема, подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві від 05.11.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій;
- визнати протиправною відмову головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області від 22.12.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період її роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці №306 міста Кишинева з 23 червня 1988року по 15 серпня 1990 року;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з врахуванням періодів роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці №306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року до спеціального страхового стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою звернення до суду стало не правильне визначення спеціального трудового стажу, що дає право позивачу на отримання грошової допомоги.
При розрахунку спеціального трудового стажу відповідачем 1 не був включений період роботи позивача в центральній аптеці №306 м. Кишинева на посаді провізора-технолога з 23.06.1988 р. по 15.08.1990 року, що позбавило позивача права на отримання грошової допомоги у розмірі 10 пенсій у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу для призначення такої допомоги, що становить 30 років для жінок.
Установа, на якій працювала позивач, припинила свою господарську діяльність, а інших документів, окрім трудової книжки, вона не має і не може отримати в установі, позивач 11.11.2021. звернулася до муніципальної архівної служби м. Кишинева із письмовою заявою щодо підтвердження її роботи у якості провізора-технолога з 23.06.1988 р. по 15.08.1990 р. в аптеці №306 м. Кишинева.
Листом від 24.11.2021. №3833 архівним управлінням м. Кишинева позивачеві було повідомлено, що в архів не передавались будь-які документи по особовому складу аптеки №306 м. Кишинева, тому надати інформацію щодо трудової діяльності позивача в цій установі не надається можливим.
Позивач повторно 17.12.2021 року звернулася до відповідача 1 із заявою про виплату грошової допомоги та надала довідку архівного управління м. Кишинева, яка підтвердила неможливість надання інформації щодо її роботи у якості з провізора-технолога з 23.06.1988 р. по 15.08.1990 р. в центральній аптеці №306 м. Кишинева
Заява позивача від 17.12.2021. відповідачем 1 не розглядалася. З невідомих позивачеві причин заява була розглянута відповідачем 3 - головним управлінням Пенсійного Фонду України у Миколаївській області і ним органом приймається рішення від 22.12.2021року, в якому повідомляється про відмову у перерахунку пенсії, що дає право на виплату грошової допомоги згідно до пункту 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому на підставі наданих документів відповідач 3 визначає страховий стаж, що дає право на виплату грошової допомоги 29 років і 1 місяць, що не відповідає розрахунку страхового стажу, визначеного відповідачем 1.
Посилання відповідача 3 на період її роботи з 03.09.1985 по 20.06.1988 у якості провізора-технолога в центральній районній аптеці №103 м. Одеси позивачем не враховується до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, у зв`язку із знаходженням її у відпустці по догляду за дітьми, які народилися в цей період. Дана обставина підтверджується свідоцтвами про народження дітей.
Позивач вважає, що дії відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу періоду її роботи з 23.06.1988 р. по 15.08.1990 р. в аптеці №306 м. Кишинева на посаді провізора-технолога, що дає право позивачеві на виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій, є незаконними а прийняті відповідачем 2 та відповідачем 3 рішення від 05.11.2021, від 22.12.2021 підлягають скасуванню.
На думку позивача, оскаржувані дії є протиправними, у зв`язку з чим остання звернулась до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/861/22 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. ст. 257, 263 КАС України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Згідно з п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. ст. 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною другою статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з приписами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року відповідачам запропоновано у разі невизнання позову протягом 15 днів з моменту отримання ухвали суду надати відзив на позовну заяву.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року на адресу суду від головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до наданої трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 23.06.1988 року по 15.08.1990 року працювала на посаді "провізор-технолог" у Аптеці № 306 м. Кишинів, Республіка Молдова.
Довідку про підтвердження стажу роботи за вислугою років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, надано не було, отже, не мас можливості зарахувати період роботи з 23.06.1988 по 15.08.1990 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до наданих документів, стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", складає 29 років 1 місяць, що не дає право для виплатити грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (менше 30 років). У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 досягла пенсійного віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 22.09.2021 року перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
04.11.2021 року позивач звернулась до головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій, що передбачено п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та "Про захист персональних даних". Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій (п.4.8 IV Порядку №22-1).
ОСОБА_1 звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 04.11.2021 року про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7- 1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Заява позивача та додані до неї документи за принципом екстериторіальності розглядалися головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.11.2021 року № 92 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги, яке обґрунтовано тим, що спеціальний трудовий стаж (працівника освіти) становить 28 років 10 місяців та відсутні необхідні 30 років стажу на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 пенсій.

ОСОБА_1 повторно звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 17.12.2021 року про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7- 1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заява позивача та додані до неї документи розглядалися головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.12.2021 № 92 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги.

Як було роз`яснено позивачеві представниками відповідача 1 необхідно надати довідку, яка підтверджує її роботу в центральній аптеці № 306 м. Кишинева у якості провізора-технолога з 23.06.1988 р. по 15.08.1990 р. У разі надання такої довідки цей період, який становить 2 роки 1 місяць 23 днів, буде зарахований до її страхового стажу.

Позивач звернулась до муніципальної архівної служби м. Кишинева про надання архівної довідки щодо трудової діяльності позивача в центральній аптеці № 306 м. Кишинева.

Листом від 24.11.2021. №3833 архівним управлінням м. Кишинева позивачеві було повідомлено, що в архів не передавались будь-які документи по особовому складу аптеки №306 м. Кишинева, тому надати інформацію щодо трудової діяльності позивача в цій установі не надається можливим.

ОСОБА_1 повторно звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 17.12.2021 року про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7- 1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заява позивача та додані до неї документи розглядалися головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.12.2021 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги, яке обґрунтовано тим, що до страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 можливо зарахувати період роботи з 01.09.1992 року по 25.10.2021 року, тому страховий стаж складає 29 років 01 місяць, що є недостатнім на виплату грошової допомоги у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Крім того, у рішення зазначено, що позивачу необхідно надати довідки про перебування /не перебування у відпустках без збереження заробітної плати за період роботи з 03.09.1985 по 20.06.1988 в Центральній районній аптеці № 103, та з 23.06.1988 року по 15.08.1990 року в Центральній аптеці № 306.

Не погоджуючись з діями відповідачів щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 23.06.1988 року по 15.08.19990 року в аптеці № 306 м. Кишинева на посаді провізора-технолога, що дає право позивачеві на виплату грошової допомоги у розмірі 10 пенсій є протиправними, та прийняті відповідачем 2 рішення від 05.11.2021 року та відповідачем 3 рішення від 22.12.2021 року підлягають скасуванню, тому, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2011 року (далі Порядок № 1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10), що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909.

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення. 6.13. Згідно з пунктом 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Суд зазначає, що з огляду на аргументи сторін, ключовим питанням даної справи є те, що головне управління ПФУ в Дніпропетровській області при призначенні пенсії за віком не зарахувало до спеціального страхового стажу позивача, що дає право на призначення грошової допомоги, періоди роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 м. Кишинева з 23.06.1988 року по 15.09.1990 року.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , остання містить відомості про трудову діяльність позивача на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 м. Кишинева з 23.06.1988 року по 15.09.1990 року.

В даному випадку трудова книжка позивача НОМЕР_2 містить усі записи на підтвердження роботи позивача за спірний період. Всі записи про роботу внесені в трудову книжку належним чином та не мають виправлень.

Відповідачем не заперечуються вищезазначений період роботи позивача відповідно до записів трудової книжки, проте, в оскаржуваних рішення відповідачі просять позивача надати уточнюючу довідку на підтвердження оскаржуваного періоду роботи.

Позивач звернулась до муніципальної архівної служби м. Кишинева про надання архівної довідки щодо трудової діяльності позивача в центральній аптеці № 306 м. Кишинева.

Листом від 24.11.2021. №3833 архівним управлінням м. Кишинева позивачеві було повідомлено, що в архів не передавались будь-які документи по особовому складу аптеки №306 м. Кишинева, тому надати інформацію щодо трудової діяльності позивача в цій установі не надається можливим.

Згідно з до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугою років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд зазначає, що не зарахування страхового стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

В рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Також, Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінлян (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, вказано, що орган влади, зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документ пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а в конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе рішення особи повинно бути вмотивованим.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині позовних вимог підлягають задоволенню, зокрема:

- визнати протиправною відмову головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві від 05.11.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій;

- визнати протиправною відмову головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області від 22.12.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період її роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988року по 15 серпня 1990 року.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з врахуванням періодів роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці №306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року до спеціального страхового стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років, суд зазначає наступне.

Відтак, виключно до компетенції Пенсійного фонду відноситься призначення пенсії, позаяк суд не може своїм рішенням втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо прийняття ним рішень.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з врахуванням періодів роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року до спеціального страхового стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років, з урахуванням зарахованого періоду роботи позивача цим судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 2ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відтак, даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 10.01.2022 року.

Враховуючи задоволення основної позовної заяви позивача суд вважає за можливе присудити всі здійснені позивачем документально підтверджених судових витрат з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 143, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1: головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) ; відповідача-2: головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ); відповідач-3: головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволити частково.

Визнати протиправною відмову головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві від 05.11.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.

Визнати протиправною відмову головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасувати рішення головного управління Пенсійного Фонду у Миколаївській області від 22.12.2021 щодо відмови позивачу в виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період її роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988року по 15 серпня 1990 року.

Зобов`язати головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з врахуванням періоду роботи на посаді провізора-технолога в центральній аптеці № 306 міста Кишинева з 23 червня 1988 року по 15 серпня 1990 року до спеціального страхового стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років, з урахуванням зарахованого періоду роботи позивача цим судовим рішенням.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та перебування судді Ніколайчук С.В. у щорічній відпустці з 04.04.2022 року по 12.04.2022 року розгляд справи здійснено 15.04.2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук