Справа № 756/5262/22
Суддя: Майбоженко А. М.
Дата ухвалення: 2022-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

25.07.2022 Справа № 756/5262/22
Ун.№756/5262/22
Пр.№2-а/756/107/22
У Х В А Л А

25 липня 2022 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши матеріали адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

19.07.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якій просив суд скасувати постанову БАВ №444214 від 26.09.2021 про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Разом з позовом, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин, оскільки в червні 2022 він отримав рішення Оболонського районного суду м.Києва у справі за ун.№756/15392/21, яким йому було відмовлено у задоволенні позову про скасування цієї ж постанови, оскільки поліцейський Процак А.В., до якого був поданий позов, не є належним відповідачем у цій справі. Цим рішенням йому роз`яснено право звернення до суду з позовом до належного відповідача.

Суддя, дослідивши матеріали позовної заяви, , приходить до таких висновків.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями частини першої статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (частина третя статті 6 КАС України).

За змістом частин першої - третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч.1, 6 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Позивачем 06.10.2021 подано до Оболонського районного суду м.Києва адміністративний позов до ОСОБА_2 про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якій позивач просив скасувати постанову БАВ №444214 від 26.09.2021.

Рішенням Оболонського районного суду у справі №756/15392/21 у задоволенні цього позову відмовлено з посиланням на те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у цій справі.

Копію цього рішення отримано позивачем 22.06.2022.

19.07.2022 позивач звернувся вдруге до суду з позовом про скасування цієї постанови, визначивши в якості відповідача крім ОСОБА_2 ще й Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Вважає, що строк звернення має бути поновлений судом, оскільки первинно поданий позов залишено без задоволення у зв`язку з невірним визначенням ним складу осіб, які беруть участь у справі (обрано неналежного відповідача).

Вирішуючи питання про поновлення строку, суд зауважує, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (№ 20347/03) зазначив, що право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності (пункт 35).

У пункті 41 рішення "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Оцінюючи з точки зору поважності пропуску строку звернення до суду доводи позивача про те, що позов подано з пропуском строку звернення до суду, оскільки звертаючись до суду вперше, позивач невірно визначив відповідача у справі, що призвело до відмови у задоволенні первинно заявлених вимог.

Суд звертає увагу при цьому на те, що у справі №803/1252/17 Верховним Судом висловлено у постанові від 21.12.20218 правовий висновок про те, що працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, а належним позивачем є саме відповідний орган Національної поліції. Тобто, на момент звернення позивача з першим позовом до суду Верховним Судом вже було висловлено правову позицію щодо розгляду цієї категорії справ та належне коло осіб, які беруть участь у ній.

Суд наголошує, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У постанові Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/20 зазначено, що "закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим".

Отже, у світлі даної справи, суд враховує те, що позивач вживав заходів для відновлення свого порушеного права і за наслідками вирішення його позову постановлено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з неналежністю обраного ним відповідача, новий позов поданий ним 19.07.2022. При цьому копію рішення з мотивами суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивачем отримано 22.06.2022, а вдруге позов поданий лише 19.07.2022, тобто знов ж таки з порушенням строків, визначених КАС для такої категорії спорів. З цих підстав суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного позивачем строку для звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також Суд уважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", заява № 23436/03, пункти 22- 23).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Ураховуючи викладене, суд вважає, підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом є неповажними, що згідно ч.1 ст.123 КАС України є підставою для залишення позову без руху.

Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 454 грн №91951 від 05.10.2021, яка була зарахована до спеціального фонду державного бюджету України за подання до суду позову у справі за ун.№ 756/15392/21.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зі змісту ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання адміністративного позову немайнового характеру, який поданий фізичною особою - судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, суд вважає, що повторне надання однієї і тієї самої квитанції про сплату судового збору і за повторним позовом щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим пропонує позивачу сплатити судовий збір у розмірі 992,40 гривень на наступні реквізити: Отримувач коштів УК у Оболон.р-ні/Оболон.р-н/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38002491, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувачаUA0026006, Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Оригінал квитанції про сплату судового збору необхідно надати суду.

Керуючись ст. ст. 121, 123, 286 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без руху, надавши десятиденний строк для сплати судового збору та подання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, який слід рахувати з дня отримання позивачем цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з момент у її підписання суддею.

Суддя А.М.Майбоженко