Справа № 520/19303/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2022-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 р. Справа № 520/19303/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.12.21 по справі № 520/19303/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в нарахуванні, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VП, починаючи з 07.10.2019 та виходячи з розміру 60 % від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру, яка оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №12411-19320/1-02/8-2000/21 від 17.09.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років та виплачувати її в розмірі, обчисленому відповідно та на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VП, починаючи з 07.10.2019 та виходячи з розміру 60 % від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії починаючи з 07.10.2019 до дати рішення суду, однією сумою.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідач протиправно здійснив перерахунок пенсії з 07.10.2019 із застосуванням обмежень її максимального розміру.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що застосовуючи до позивача обмеження максимального розміру пенсії, відповідач не врахував вимоги п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VІІІ та п.п. 1,2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, якими встановлено, що з 1 січня 2016 та 2017 років обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах в органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями.

Позивач вважає, що норми п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VІІІ та п.п.1,2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ є спеціальними та встановлюють виняток із загального правила щодо обмеження максимального розміру пенсії, встановленого абзацом 6 частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», на яке посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, оскільки їх положення встановлюють виключення щодо застосування таких обмежень до певних категорій осіб.

На думку позивача станом на 07.10.2019 (день призначення пенсії) позивач відповідав трьом окремим умовам (категоріям осіб), що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, а саме:1) проходить військову службу; 2) перебуває на посаді у органах військової прокуратури; 3) приймає участь в операції об`єднаних сил.

Так, позивач зазначає, що у нього є право на призначення з 07.10.2019 та виплату пенсії за вислугу років в порядку та розмірі визначеному Законом України «Про прокуратуру» без будь яких обмежень, крім того позивач на час призначення пенсії та на теперішній час проходить військову службу, та приймав участь в операції об`єднаних сил, має статус учасника бойових дій, особливий період в країні триває.

На переконання позивача, обмеження щодо максимального розміру пенсії не можуть бути застосовані до позивача, оскільки він проходить військову службу під час дії особливого періоду.

Крім того позивачем надані до Другого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 911-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, в органах військової прокуратури. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Аналогічні приписи закріплені у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ.

При цьому, у постанові від 07.11.2018 року у справі №755/12037/16 Верховний Суд прийшов до висновку, що особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII діє в Україні від 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.

Таким чином, позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 07.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення та виплати пенсії відповідно до ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій № 19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 170 від 11.10.2019 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі №520/3008/2020, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійною законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.10.2019 № 170 щодо відмови в призначенні та виплати ОСОБА_1 працівникам органів прокуратури, призначеної згідно з ЗУ "Про прокуратуру". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2019 щодо призначення та виплати пенсії за вислугу років відповідно до частини 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ, з урахуванням висновків суду.

Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 6828 від 10.12.2020 позивачу повторно відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Вважаючи дане рішення протиправним, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 по справі №520/678/21, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №6828 від 10.12.2020 року щодо не призначення та невиплати з 07.10.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за вислугу років - 26 років 03 місяці, у тому числі на посадах прокурора 15 років 02 місяці, відповідно до ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2019 щодо призначення та виплати пенсії за вислугу років відповідно до частини 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ, з урахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.07.2021 позивачу призначено пенсію з 07.10.2019 відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Не погоджуючись з тим, що нарахування пенсії та її виплата здійснювалась відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру" з обмеженням її максимального розміру, 20.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", починаючи з 07.10.2019 та виходячи з розміру 60 % від суми місячної (чинної) заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру.

Листом № 12411-19320/І-02/8-2000/21 від 17.09.2021 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до ч.15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" максимальний розмір призначеної Позивачу пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що підстави для здійснення перерахунку пенсії з 07.10.2019 без застосуванням обмежень її максимального розміру відсутні, а тому, в спірних правовідносинах управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII (в редакції змін, внесеними згідно із Законами № 911-VIII та № 1774-VIII) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV визначено, що максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про наукову і науково-технічну діяльність» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про проходження ним військової служби під час дії особливого періоду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у постанові від 07.11.2018 у справі №755/12037/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.

Наведена позиція неодноразово висловлювалась і у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №131/1449/16-ц, від 14.02.2018 у справі №727/2187/16-ц, від 20.02.2018 у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018 у справі №211/1546/16-ц, від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц.

З огляду на таку судову практику застосування норм матеріального права, колегія суддів доходить висновку, що станом на час вирішення питання про призначення позивачу пенсії, він проходив військову службу та обіймав посаду в органах військової прокуратури в особливий період.

За твердженням позивача, на нього як на військовослужбовця, який проходить службу в органах прокуратури поширюються перехідні положення Закону № 911-VIII та Закону № 1774-VIII.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 911-VIII обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебуваються на посадах в <…> органах військової прокуратури <…>. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

У відповідності до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу <…> або перебувають на посадах в органах військової прокуратури <…>. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Колегія суддів звертає увагу на те, що особливий період в Україні настав з 17.03.2014 на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а закінчиться він з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 26.06.2020 у справі № 813/402/17, постановою Великої палати Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 813/402/17, та у постанові від 03 грудня 2020 року, справа № 753/18875/17.

Таким чином, обмеження щодо максимального розміру пенсії не можуть бути застосовані до позивача, оскільки він проходить військову службу в органах прокуратури під час дії особливого періоду.

З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що 29.01.2015 між позивачем та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та згідно наказу Міністерства оброни України № 52 від 29.01.2015 року відряджено до Генеральної прокуратури України, де з 30.01.2015 року позивач обіймав прокурорські посади в органах військової прокуратури у тому числі на час подання заяви про призначення пенсії.

Згідно наказу військової прокуратури об`єднаних сил від 05.02.2019 № 77к позивача призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури об`єднаних сил.

Відповідно до довідки Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого №54/145 від 03.11.2021 полковник ОСОБА_1 на теперішній час перебуває на військовій службі.

Вказані обставини підтверджуються витягом із послужного списку позивача від 05.09.2019 року, посвідченням офіцера позивача серії НОМЕР_1 та довідкою Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 03.11.2021 року.

За наведених підстав не може бути застосовано до позивача положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, яким встановлюється обмеження максимального розміру пенсії, оскільки такі виключення передбачені Законами № 911-VIII та № 1774-VIII, відповідно не можуть поширюватись на позивача, який проходить військову службу в особливий період на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури об`єднаних сил та продовжує походити військову службу на час розгляду справи.

Відповідачем, як правову підставу для обмеження максимальним розміром пенсії позивача зазначено Закон № 1058-IV.

Проте пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03.10.2017 № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесені зазначені зміни до Закону № 1058-IV установлено, що норми статті 86 Закону № 1697-VIII щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII). Відповідні зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вносились, тому до спірних відносин підлягають застосуванню положення статті 86 Закону № 1697-VII.

З огляду на висновки колегії суддів про застосовність до спірних відносин положень статті 86 Закону № 1697-VII з урахуванням особливостей, встановлених прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 911-VIII та Закону № 1774-VIII щодо не поширення на позивача, який проходить військову службу в особливий період, обмежень встановлених Законом № 1697-VII, а також пунктом 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV щодо обмеження пенсії максимальним розміром, не застосування до позивача вимог пункту 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV з урахуванням пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VII, колегія суддів вважаєуд доходить висновку, що відповідачем виплачується пенсія позивачу з обмеженням максимального розміру без достатніх правових підстав.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України слід визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в нарахуванні, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VП, починаючи з 07.10.2019 та виходячи з розміру 60 % від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру, яка оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №12411-19320/1-02/8-2000/21 від 17.09.2021 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років та виплачувати її в розмірі, обчисленому відповідно та на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VП, починаючи з 07.10.2019 та виходячи з розміру 60 % від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії починаючи з 07.10.2019 до дати рішення суду, однією сумою, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII ( далі Закон № 2262) нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, ст. 55 Закону № 2262, передбачає виплату недоплаченої пенсії однією сумою лише в тому разі, якщо пенсія належала пенсіонеру, однак, не була отримана ним вчасно з власної вини.

Між тим, ця норма не містять приписів, які б визначали спосіб дій органу Пенсійного фонду щодо виплати суми пенсії, що утворилася з вини органу Пенсійного фонду, зокрема, внаслідок перерахунку за рішенням суду.

Отже, спосіб виконання дій, які має вчинити суб`єкт владних повноважень за рішенням суду, не визначений у спірних відносинах нормативно.

Належним виконанням судового рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити позивачу недоотриманої частини пенсії, буде вважатися як перерахування присудженої суми одним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що майнова вимога може вважатися "законними сподіваннями" у тому разі, якщо вона має достатнє підґрунтя в національному законодавства або у практиці національних судів, однак це не свідчить про те, що виплата таких коштів повинна бути здійснена однією сумою.

З огляду на викладене та враховуючи вказані вище правові норми, колегія суддів вважає, що були відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Харківській області здійснити виплату суми перерахунку пенсії однією сумою.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимогу повному обсязі, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року по справі № 520/19303/21, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 по справі № 520/19303/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в нарахуванні, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VП, починаючи з 07.10.2019 та виходячи з розміру 60 % від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру, яка оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №12411-19320/1-02/8-2000/21 від 17.09.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років та виплачувати її в розмірі, обчисленому відповідно та на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VП, починаючи з 07.10.2019 та виходячи з розміру 60 % від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії починаючи з 07.10.2019.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.О. Кононенко
Судді В.А. Калиновський О.М. Мінаєва