Справа № 500/3979/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Мірінович У.А.

22 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/3979/21 пров. № А/857/8545/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі № 500/3979/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

12.07.2021р. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просили суд:

- визнати протиправними дії щодо перерахунку пенсії з жовтня 2020 року

- зобов`язати здійснити перерахунок з 13 грудня 2019 року пенсії по втраті годувальника на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) від 20 жовтня 2020 року №498 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії у період з грудня 2019 року - вересень 2020 року включно.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.09.2021р. в позові відмовлено.

05.01.2022р. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.09.2021р. у справі №500/3979/21 суд скасував.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії по втраті годувальника на підставі довідки, яка видана Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону, від 29 жовтня 2020 року № 498.

Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 13 грудня 2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VІІ на підставі довідки, яка видана Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону видано від 29.10.2020р. №498 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_3 , з урахуванням раніше проведених виплат.

21.01.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернувся із заявою про заміну сторони на правонаступника, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VІІ.

31.01.202р. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду заяву задоволено.

Суд замінив Головне правління управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16, 04053) в частині виконання судового рішення про зобов`язання здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. № 1697-VІІ на підставі довідки, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону видано довідку №498 від 29.10.2020р. про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_3 з урахуванням раніше проведених виплат.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р. скасувати та прийняти нову, якою заяву залишити без здоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з 2014 року перебувають на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримують пенсію по втраті годувальника - батька ОСОБА_3 , у відповідності до ч.17 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

14.09.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №1900-0305-9/27451, надіслав пенсійну справу №63 ОСОБА_2 до Відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зв`язку із переїздом останнього на постійне місце проживання у місто Київ.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.52 КАС України видно, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Верховний Суд у постанові від 06.10.2020р. у справі № 804/958/17, розкриваючи зміст поняття «публічне правонаступництво» з огляду на приписи ст. 52 КАС України, зазначив, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Аналогічний висновок міститься також й у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №420/5772/18.

Питання правонаступництва в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) було предметом розгляду Верховним Судом, який ухвалив постанову від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16.

Так, Верховний Суд у цій постанові здійснив системне тлумачення норм Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) у взаємозв`язку зі статтями 52 і 379 КАС України і сформулював висновок, відповідно до якого публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва,під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок: ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції (окрім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити у судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суду слід залучити до участі у справі їх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач судом залучається інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, щомісяця у строк не пізніше 25 числа місяця, за яким виплачується пенсія, виплачують пенсію виключно у грошовій формі за зазначеним у заяві пенсіонера місцем його фактичного проживання в межах України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки у зв`язку із зміною місця проживання, пенсійна справа ОСОБА_2 перебуває в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, що не дає змоги виконати рішення суду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії по втраті годувальника.

Разом з тим, щодо доводів апелянта про те, що заміна сторони може бути здійснена до ухвалення рішення по справі судом першої інстанції, колегія суддів звертає увагу апелянта на таке.

За приписами ч.1 ст.379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч.4 ст.379 КАС України).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №2а/0612/649/11, від 03.05.2018 року у справі №2-а-1864/10, від 13.12.2018 року у справі №2-а-1710/11, від 29.01.2020 року у справі №815/1303/17, від 14.06.2021 року у справі №2-а-1411/11.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, в п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі № 500/3979/21- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 22.07.2022р.