Справа № 260/7862/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/7862/21 пров. № А/857/8198/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

при секретарі судового засідання: Омеляновській Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 року (рішення ухвалене у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Плеханової З.Б.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12 квітня 2018 року №120-ос, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка групи пожежної безпеки відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2). Однак, відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні 12 квітня 2018 року. У вересні 2018 року Позивачу виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 21 902,72 грн. 15.11.2021 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №260/1342/21, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року Відповідачем виплачено Позивачу доплату одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 72 974,71 грн. Зазначає, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена Позивачу у вересні 2018 року відповідачем, у якому Позивач перебував на речовому забезпеченні. Доплата одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Позивачу виплачена Відповідачем 15 листопада 2021 року. Станом на день виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення, відповідач не провів з позивачем розрахунок у повному обсязі, а саме не виплатив грошову компенсацію за неотримане речове майно, доплату одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Просив позов задоволити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2), щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 , в день виключення зі списків частини грошової допомоги при звільненні. Стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 12.04.18 по 14.11.21 року в розмірі 101188,55 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2). Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12 квітня 2018 року №120-ос, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка групи пожежної безпеки відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2).

Згідно інформації що міститься в архівній відомості з січня 2018 року по грудень 2018 року ОСОБА_1 :

-грошове забезпечення за лютий склало- 5395,88 грн.; за березень 8889,86 грн.

- у вересні 2018 року Позивачу виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 21 902,72 грн.

15.11.2021 на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №260/1342/21, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року Відповідачем виплачено Позивачу доплату одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 72 974,71 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 260/1342/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних років служби (з урахуванням проведених раніше виплат за 8 календарних років служби). Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних років служби (з урахування проведених раніше виплат за 8 календарних років служби) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду у своєму рішенні № 821/1083/17 від 26.02.2020 з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості,

- а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,

-співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Дані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даній справі предметом спору є відшкодування, на яке має право позивач у зв`язку з невчасною виплатою йому в дань звільнення грошовою компенсацією за речове майно та грошової допомоги при звільненні на відміну від предмету спору, який переглядав у вищевказаних справах Верховний Суд, де спірні відносини стосувалися невчасної виплати заробітної плати. Отже, правова природа грошової компенсації за речове майно та індексації або заробітної плати є різна, і звідси наявна різна оцінка майнових втрат , яких позивачі зазнають внаслідок їх невиплати.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби в Збройних Силах України (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими військовослужбовцем, а відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум не врегульовано, необхідно прийти до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

Щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17, від 29.03.2018 у справі № 815/1767/17, від 19.04.2018 у справі № 803/1210/2018 щодо не проведення розрахунку при звільненні з публічної служби.

Відтак, виходячи із вищезазначеного, за період з 12 квітня по день фактичного розрахунку (30.12.2021) ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язаний нарахувати та виплатити, позивачу, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середній заробіток за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вбачається з архівної відомості заробітна плата позивача у 2018 році складає: за лютий - 5395,88 грн.; за березень 8889,86 грн.=14285,74 грн, а отже середньоденна заробітна плата складає 242,13( 14768/59 днів календарних днів у лютому-березні.

Кількість робочих днів за час затримки з 12.04.2018 року по 14.11.2021 року складає 790 днів, а отже середня заробітна плата з час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає: 790х242,13 =191282,7 грн.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16).

Всього позивачу при звільненні було нараховано: у квітні 2018 року - 42971,27 грн.; у вересні 21902,72 грн.,( 42971,27+21902,72=64873,99); у листопаді 2021 року грошова допомога при звільненні - 72974,71 грн.Всього 137 848,70 грн.

Таким чином, у даній справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 137 848,70 гривень, з яких: грошова допомога при звільненні 52,9 % від нарахованих сум при звільненні.

Виходячи з принципу пропорційності, апеляційний суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ( 52.9% від 191282,7 ) грн. 101188,55 грн.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, зробленими ним 30 листопада 2020 року у справі 480/3105/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 року у справі №260/7862/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 20.07.2022