Справа № 160/3584/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року Справа № 160/3584/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022р. (через систему «Електронний суд») ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати на користь позивача грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. (включно) та індексації грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. (включно);

- зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити на користь позивача невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. (включно);

- зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити на користь позивача заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. (включно).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 16.01.2016р. вона працює на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, має право на доплату за службу у нічний час до грошового забезпечення у відповідності до вимог ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-УІІІ (далі Закон №580),вимог п.п.3 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №988 та п.11 розділу І Порядку №260, оскільки з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. відпрацювала в нічний час 720 годин згідно довідок про облік несення служби у нічний час, а відповідно, така доплата повинна бути їй виплачена у загальній сумі 3780,00 грн., проте, відповідач в порушення вищенаведених вимог вищезазначену доплату за службу у нічний час не нарахував та не виплатив, чим, на думку позивача, допустив бездіяльність, яку вона просить визнати протиправною. Окрім того, позивач також вважає, що у період з 16.01.2016р. по 31.10.3017р. відповідачем протиправно їй не було нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за наведений період, яка за розрахунком позивача, складає 3375,17 грн. на виплату якої позивач має право згідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ч.5 ст. 94 Закону №580, тому просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії по нарахуванню та виплаті їй як індексації грошового забезпечення, так і доплати за службу у нічний час не виплачених у спірний період(а.с.1-5).

Ухвалою суду від 21.02.2022р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати графіки нарядів та чергувань, довідки обліку несення позивачем служби у нічний час за формою Додатку №1 до Порядку №260 та докази правомірності невиплати доплати за службу у нічний час за період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. з урахуванням інформації, наведеної у листі від 23.09.2021р., виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.16).

На виконання вищезазначених вимог ухвали суду, 07.07.2022р. відповідачем засобами поштового зв`язку було надано письмовий відзив на позов, у якому відповідач просить у задоволенні даного позову позивачеві відмовити посилаючись на те, що позовні вимоги вважає необґрунтованими з підстав того, що позивачем за спірні періоди було отримано грошове забезпечення в максимально можливому розмірі враховуючи наявні межі граничних розмірів грошового забезпечення, встановлені наказами Департаменту згідно вимог п.6,7 розділу І Порядку №260; за пунктом 11 розділу І Порядку №260 у разі виплати грошового забезпечення у меншому розмірі, ніж належало до виплати, на які поліцейський має право, таке грошове забезпечення виплачується за весь період, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, а оскільки позивач з такою вимогою звернулася лише 15.09.2022р., тому, на думку відповідача, позивач має право вимагати здійснити виплату доплати за службу в нічний час за період, який починається лише з 15.02.2019р. При цьому, відповідач посилається на неможливість надання графіків чергування та відповідних довідок обліку несення служби у нічний час позивачем через їх знищення у зв`язку із вторгненням рф на територію України 24.02.2022р. про що вказав у письмових поясненнях. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення, то відповідач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України №1078 не було передбачено індексації грошового забезпечення поліцейських у спірний період, зміни щодо проведення індексації саме поліцейським були внесені постановою Кабінету Міністрів України №782 від 10.10.2017р., яка набрала чинності 24.10.2017р., а відповідно, вказані нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі та така індексація грошового забезпечення поліцейським здійснюється лише з листопада 2017р., а отже, вважає, що підстави для здійснення індексації грошового забезпечення позивачеві у спірний період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. у відповідача були відсутні (а.с.27-33, 45-46).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 22.07.2022р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням того, що провадження у даній справі було зупинено згідно ухвали суду від 06.04.2022р. та після надходження від відповідача до суду відзиву на позов провадження у даній справі поновлено згідно ухвали суду від 11.07.2022р. (а.с.21-22,49).

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянка України ОСОБА_1 , з 16.01.2016р. проходить службу в органах поліції на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Управління патрульної поліції, що підтверджується матеріалами справи, а також відомостями, наведеними у листі відповідача від 23.09.2021р. за №991аз/1/41/5/05-2021 (а.с.8-11).

У період з січня 2016р. по березень 2017р. включно позивач несла службу в нічний час, загальна кількість відпрацьованих годин, складає 720 годин, що підтверджується змістом копії Довідок обліку несення служби у нічний час, зокрема, щодо позивача за наведений спірний період (а.с.9,9-зворот).

Також і згідно інформації, яка міститься у копіях Відомостей про грошове забезпечення позивача за період з січня 2016р. по жовтень 2017р. включно, видно, що позивачеві індексація грошового забезпечення відповідачем не нараховувалася та не виплачувалась, відповідні відомості про їх виплату відсутні (а.с.10, 10-зворот).

Факти не нарахування та невиплати відповідачем позивачеві доплати за службу у нічний час до грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. включно, а також і індексації грошового забезпечення у період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. включно через відсутність підстав для такої виплати підтверджується і змістом листа Департаменту патрульної поліції від 23.09.2021р. за №991аз/1/41/5/05-2021 (а.с.8).

Наведена бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві доплати за службу у нічний час до грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення за наведені спірні періоди є предметом даного спору.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

Визнаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві доплати за службу у нічний час до грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» N 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року N 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі Постанова № 988).

Підпунктом 3 п. 5 Постанови N 988 визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, визначаються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року N 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за N 669/28799 (далі Порядок №260).

Згідно п. 5 Розділу І Порядку N 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 Розділу І Порядку N 260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 Розділу II Порядку N 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Отже, наведеними вище приписами чинного спеціального законодавства виплата поліцейським доплати за службу у нічний час на підставі довідок обліку несення поліцейськими служби у нічний час передбачена як постановою №988, так і Порядком №260.

При цьому, така доплата є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення поліцейського, який входить до складу грошового забезпечення поліцейського, а обов`язок виплачувати доплату за службу у нічний час є імперативним, і ця доплата не може обмежуватися чи взагалі скасовуватися наказами відповідача за умови чинності у спірний період наведених нормативно-правових актів.

Так, як встановлено судом із матеріалів справи, позивач у період з січня 2016р. по березень 2017р. включно несла службу у нічний час, загальна кількість відпрацьованих годин становить 720 годин, що підтверджується змістом копій Довідок про облік несення служби у нічний час за спірний період (а.с.9, 9-зворот).

Разом з тим, відповідачем на спростування вищенаведених фактів несення позивачем служби у нічний час, які відображені у згаданих Довідках обліку несення служби у нічний час, які оформлені у встановленому законодавством порядку (не заперечується відповідачем у відзиві) жодних доказів суду не надано.

Навпаки, відповідач у письмових поясненнях підтвердив відповідність оформлення вищезгаданих Довідок несення служби у нічний час з дотриманням форми, встановленої Додатком №1 до Порядку №260, та підписання їх уповноваженими особами (а.с.45-46).

Таким чином, із аналізу наведених обставин, встановлених у даній справі та норм чинного вищенаведеного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач мала право на нарахування та виплату їй доплати за службу у нічний час до грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. на підставі оформлених у встановленому законодавством порядку довідок обліку несення служби у нічний час та виходячи з приписів Постанови №988 та Порядку №260, норми яких були чинними у спірний період, їх дія не зупинялась та не скасовувалась законодавцем.

Проте, на підтвердження нарахування та виплати позивачеві вказаної доплати за службу у нічний час у період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. включно на підставі довідок обліку несення служби у нічний час, складених у відповідності до Додатку №1 до Порядку №260 відповідачем жодних доказів не надано, а судом із матеріалів справи не встановлено.

Факт не нарахування та не виплати відповідачем позивачеві у спірний період вказаної доплати за службу у нічний час також і підтверджено самим відповідачем у відзиві (а.с.27-33).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не нарахування та не виплата відповідачем позивачеві доплати за службу у нічний час до грошового забезпечення у спірний період, є протиправною бездіяльністю відповідача, що призвела до порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту та відновленню судом шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві зазначену вище доплату за службу у нічний час, як належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача виходячи з вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, судом враховується і те, що висновки, викладені у даному судовому рішенні про право поліцейських на виплату доплати за службу у нічний час та обов`язок відповідача нарахувати і виплатити таку доплату узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.07.2020р. у справі №2140/1763/18, яка підлягає застосуванню адміністративними судами у подібних правовідносинах у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Визнаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р., суд виходить з такого.

Право на індексацію грошового забезпечення поліцейських відповідно до закону прямо передбачено ч.5 ст.94 Закону №580, який набрав чинності з 07.11.2015р.

Порядок, спосіб та умови проведення індексації врегульовані Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-ХІІ (далі Закон №1282).

Відповідно до статті 2 Закону №1282 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону №1282).

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті (стаття 4 Закону №1282).

Згідно до статті 5 Закону №1282 встановлено, що підприємства установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону №1282).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону №1282).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення ( далі Порядок №1078).

Зазначений Порядок №1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку №1078).

Приписами п. 6 Порядку № 1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 "Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення" внесено зміну до пункту 2 Порядку № 1078 доповнивши абзац п`ятий після слова "військовослужбовців" словом ", поліцейських".

Отже, із наведеного аналізу вказаних вище нормативно-правових актів, можна дійти до висновку, що включення або не включення у пункт 2 Порядку №1078 посади поліцейського у перелік осіб, грошове забезпечення яких індексується, не впливає на обов`язок відповідача нараховувати суми індексації грошового забезпечення та право особи позивача одержати такі виплати у спірний період з урахуванням приписів як Закону №1282, так і вимог спеціальної норми ч.5 ст.94 Закону №580.

З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення повинна здійснюватися лише з листопада 2017р., тобто, після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №782, оскільки така індексація у спірний період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. була передбачена як положеннями Закону №1282, який був чинним у спірний період, так і ч.5 ст.94 Закону №580, яка набрала чинності з 07.11.2015р. та діяла у спірний наведений період (доказів зупинення вказаних приписів відповідачем не надано).

Разом з тим, факт не нарахування та не виплати відповідачем позивачеві індексації грошового забезпечення у період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. включно, підтверджується змістом копій Відомостей про грошове забезпечення позивача, у яких така інформація відсутня (а.с.10, 10-зворот).

Також і на вимогу суду відповідачем не було надано жодних доказів про нарахування та виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за спірний період.

За викладених обставин та аналізу вищенаведених нормативно-правових актів у їх сукупності, можна дійти до висновку, що позивач мала право на нарахування та виплату їй індексації грошового забезпечення у спірний період, а відповідач мав обов`язок нарахувати та виплатити позивачеві таку індексацію за приписами Закону №1282, ч.5 ст.94 Закону №580, Порядку №260.

При цьому, судом враховується і те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, виходячи з висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі №9-рп/2013.

Також і обмежене фінансування (у межах виділених бюджетних асигнувань) державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення, що відповідає і судовій практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у його рішенні від 08 листопада 2005р. у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00), де цей Суд вказав, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупинити чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв до уваги аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Наведене судова практика ЄСПЛ підлягає застосуванню як принцип верховенства права, є джерелом права згідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем позивачеві протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 16.01.2016р.по 31.10.2017р., що є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 21.01.2021р. у справі №160/35/20, яка підлягає застосуванню у даних подібних правовідносинах згідно о вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин та виходячи з того, що судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві індексації грошового забезпечення, внаслідок чого відповідачем було допущено порушення прав та інтересів позивача, які підлягають відновленню судом шляхом зобов`язання відповідача, як суб`єкта владних повноважень, нарахувати та виплатити позивачеві таку індексацію грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. включно з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи із того, що зазначений спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним у розумінні ст.13 Конвенції.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ч.1 ст.75 наведеного Кодексу.

Згідно ч.1 ст.76 Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем у відзиві не було наведено жодних обґрунтованих підстав та не надано доказів, які б свідчили про правомірність не нарахування та не виплати позивачеві доплати за службу у нічний час та індексації грошового забезпечення у спірний період з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу норм вищенаведеного чинного законодавства.

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення аргументи відповідача про те, що позивачеві було виплачено грошове забезпечення в максимально можливому розмірі, враховуючи наявні межі граничних розмірів грошового забезпечення, встановлені наказами Департаменту згідно до п.6,7 розділу І Порядку №260, з огляду на те, що відсутність коштів для виплати індексації або обмежене їх фінансування не можуть бути обрані обґрунтованими підставами для її не нарахування та не виплати з урахуванням того, що, як норми Закону №1282, так і вимоги ч.5 ст. 94 Закону №580 на момент виникнення спірних відносин (з 16.01.2016р. по 31.10.2017р.) були чинними, не призупинялись та не скасовувались, а відповідно, підлягали безумовному виконанню державними органами та їх посадовими особами, що відповідає і висновкам, які викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України», які наведені були судом вище.

Також судом критично надається оцінка і доводам відповідача з приводу того, що грошове забезпечення виплачується поліцейському, яке було виплачено у меншому розмірі ніж належало до виплати, за весь період, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, а оскільки позивач звернувся з такою вимогою лише 15.02.2022р.,то позивач має право на таку виплату лише з 15.02.2019р. згідно до приписів Порядку №260, з огляду на те, що як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі №9-рп/2013 індексація заробітної плати (грошового забезпечення) як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку із інфляційними процесами та зростання споживчих цін на товари та послуги, а, відповідно, Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складової належної працівникові заробітної плати без обмеження будь-яких строком давності, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складових конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. А отже, обмеження звернення позивача з приводу недоплаченої їй індексації грошового забезпечення за спірний період приписами Порядку №260 є таким, що суперечить вищенаведеним висновкам, викладеним у наведеному рішенні, тому у даних правовідносинах підлягає застосуванню та врахуванню судом саме висновки рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі №9-рп/2013, як такі, що є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві доплати за службу у нічний час у період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. включно та індексації грошового забезпечення у період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. включно, за критеріями, встановленими у статті 2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини та проаналізовані норми чинного законодавства свідчать про те, що, вчиняючи вищезазначену бездіяльність, відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії/бездіяльності), у зв`язку із чим вищенаведена бездіяльність відповідача призвела до порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання вказаної вище бездіяльності відповідача протиправною та спонукання відповідача до відновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання останнього нарахувати та виплатити позивачеві як доплату за службу у нічний час, так і індексацію грошового забезпечення за спірні наведені вище періоди застосувавши у даних правовідносинах принцип верховенства права з урахуванням висновків, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» згідно до вимог ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що у відповідності до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, судом установлено, що позивач є звільненою від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову до суду у відповідності до вимог ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», доказів понесення інших судових витрат позивачем суду не надано, судом із матеріалів справи не встановлено, у зв`язку із чим у адміністративного суду відсутні будь-які підстави для розподілу судових витрат у даній справі за правилами, встановленими ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11,12, 47, 72-77,78, 94,122,132,139,193,241-246,250,251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час до грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. (включно) та індексації грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. (включно).

Зобов`язати Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, будинок 3, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) доплату за службу у нічний час до грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.03.2017р. (включно) та індексації грошового забезпечення за період з 16.01.2016р. по 31.10.2017р. (включно).

Судові витрати розподілу не підлягають відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва