Справа № 200/8050/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року справа №200/8050/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А. Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року (повне судове рішення складено 18 жовтня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/8050/21 (суддя в І інстанції Бєломєстнов О.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, що виявилися у відмові в наданні ОСОБА_1 публічної інформації - копій ухвал про відкриття провадження у справі, які надійшли від господарських судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації № 21/05-13 від 21.05.2021;

- зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації № 21/05-13 від 21.05.2021, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 21.05.2021 звернувся до Міністерства юстиції України із письмовим запитом на отримання публічної інформації № 21/05-13, у якому просив надати копії ухвал про відкриття провадження у справі, що надійшли від господарських судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи. У відповідь на звернення 25.05.2021 на електронну пошту надійшов лист-відповідь №5625/ПІ-Т-2175/20.6 від 25.05.2021, згідно якого директором Департаменту державної виконавчої служби Максимом Кисельовим повідомлялось наступне. Міністерство юстиції України не є розпорядником запитаної інформації, що запитувану інформацію щодо ухвалених судових рішень можливо отримати в Реєстрі судових рішень в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до судових рішень». Крім того, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України облік запитуваної інформації не ведеться. Позивач вважав, що така відмова суперечить вимогам Закону. Облік запитуваної інформації ведеться з веденням реєстраційно-контрольних карток, які свідчать про наявність можливості її оброблення та надання. Наведене стало підставою його звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства юстиції України, що виявилися у відмові надати позивачу публічну інформацію - копії ухвал про відкриття провадження у справі, які надійшли від господарських судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації №21/05-13 від 21.05.2021.

Зобов`язано Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації №21/05-13 від 21.05.2021, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Також рішення суду звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за результатом аналізу Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939-VI) та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», запит позивача від 21.05.2021 № 21/05-13 не є інформаційним запитом, оскільки питання, поставлені позивачем не відповідають критеріям "відображеності та задокументованості" запитуваної інформації. Тобто, в цьому випадку, для підготовки відповіді на питання позивача, поставлені у вищевказаному запиті, була потреба попередньої перевірки, аналізу запитуваної інформації, та її створення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), після надходження до апеляційного суду паперової справи з суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

21.05.2021 позивач звернувся до Міністерства юстиції України із письмовим запитом про отримання публічної інформації № 21/05-13, у якому просив надати копії ухвал про відкриття провадження у справі, які надійшли від господарських судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи.

25.05.2021 на електронну пошту позивача від Міністерства юстиції України надійшов лист-відповідь №5625/ПІ-Т-2175/20.6 за підписом директора Департаменту державної виконавчої служби Максима Кисельова. Як вбачається зі змісту вказаного листа, позивачу повідомлялося, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Зазначає, що Міністерством юстиції України облік запитуваної інформації не ведеться. Крім того зазначено, що з судовими рішеннями можна ознайомитися у публічному доступі, отримавши їх текст із реєстру судових рішень в порядку, передбаченому Законом № 2939-VI.

Не погодившись з результатом розгляду запиту на публічну інформацію, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту преамбули Закону № 2939-VII слідує, що він визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, установлених законом (ст.1 Закону № 2939-VII).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Статтею 12 Закону № 2939-VII визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 19 Закон № 2939-VII запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Зважаючи на це, місцевий суд правильно не взяв до уваги посилання відповідача на відсутність порушеного права позивача. Позивач має право на одержання будь-якої публічної інформації безвідносно того, стосується вона його чи ні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 20 Закону України «Про інформацію» визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом (ч. 1 Закону).

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 2939-VII публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 6 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 20 Закону № 2939-VII розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про інформацію» суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Частинами 2 і 3 статті 23 Закону № 2939-VII встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № № 2939-VII).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі "Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary" (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

З наведеного слід дійти висновку, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

При цьому слід врахувати положення ч.5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Отже, як вбачається з вище наведеного, господарськими судами ухвали про відкриття провадження у справі, за якими відповідач є відділ державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, можуть направлятися до Міністерства юстиції України (розпорядника інформації).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VII розпорядники інформації зобов`язані систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні.

Слід зазначити, що основні завдання та функції, покладені на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, визначені у Положенні про Департамент державної виконавчої служби України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 01.03.2019 № 616/к (далі - Положення про Департамент). Положення про Департамент розроблено відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (із змінами) (далі - Постанова № 228). Відділ примусового виконання рішень є структурним підрозділом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Департамент забезпечує самопредставництво інтересів структурних підрозділів Міністерства інтересів структурних підрозділів Міністерства юстиції України, комісії, утворених при Міністерстві юстиції України в судах України.

Департамент забезпечує самопредставництво інтересів Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України та їх посадових осіб, держави, у випадках передбачених законом, на стадії виконавчого провадження в межах компетенції Департаменту.

З урахуванням наведеного, інформація у формі ухвал суду могла надходити до відповідача, облік запитуваної позивачем інформації відповідачем мав вестися, тому суд обґрунтовано вважав, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу в наданні інформації за його запитом № 21/05-13 від 21 травня 2021 року.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відповіді на наявність вільного доступу до судових рішень, оскільки це не скасовує обов`язок, покладений на розпорядника публічної інформації з її надання на поданий у встановленому порядку запит.

Щодо обраного позивачем способу захисту його порушених прав та законних інтересів.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначив, що ефективний спосіб захисту повинен бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд суб`єкта владних повноважень дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (Рішення у справі Гурепка проти України від 06.09.2005) і такий спосіб захист повинен існувати незалежно від форми його вираження у правовій системі тієї чи іншої країни (Рішення у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства від 15.11.1996). Ефективний спосіб захисту повинен запобігати виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування порушенню, що мало місце (Рішення у справі Кудла проти Польщі від 26.10.2000).

Слід зазначити, що належним та повним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є визнання дій Міністерства юстиції України, що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 публічну інформацію - копії ухвал про відкриття провадження у справі, які надійшли від господарських судів протягом квітня 2021 року до Міністерства юстиції України, за якими відповідачем визнано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або його посадові особи, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації №21/05-13 від 21.05.2021, - протиправними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерства юстиції України повторно розглянути запит на отримання публічної інформації № 21/05-13 від 21.05.2021, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Враховуючи те, що в межах розгляду цієї справи суди дійшли висновку про те, що відмова Міністерства юстиції України від 25.05.2021 не містить жодного передбаченого положеннями Закону № 2939-VII обґрунтування, тому належним способом відновлення порушених прав позивача на даний час є зобов`язання Міністерства юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації №21/05-13 від 21.05.2021, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства юстиції України та зобов`язання повторно розглянути запит позивача, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, є достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача.

Щодо звернення рішення до негайного виконання суд виходить з того, що відповідно до приписів частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Таким чином, рішення суду у цій справі підлягає негайному виконанню.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року в справі № 200/8050/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 19 липня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук