Справа № 400/1050/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 р. № 400/1050/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Державної служби України з безпеки на транспорті, пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 04.11.2021р. №306684,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови 04.11.2021 № 306684 (далі Постанова № 306684) про застосування стосовно позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700,00 гривень.

Позов позивач обґрунтовує тим, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» покладено виключно на автомобільного перевізника, а у спірних правовідносинах позивач не здійснював перевезення вантажу від вантажовідправника до вантажоодержувача, і, як наслідок, він не підпадає під статус перевізника.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

04.02.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб та з 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3 розділу V Переліку територіальних громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 08 липня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.07.2022 № 152), Миколаївська міська територіальна громада, на території якої розміщується Миколаївський окружний адміністративний суд, віднесена до громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Враховуючи вищезазначене і значну інтенсивність воєнних (бойових) дій, що проводяться на цей час на території Миколаївської міської територіальної громади, суд не вбачає за можливе розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін. Тому ця справа розглядається судом у порядку письмового провадження. Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвала суду від 04.02.2022 про відкриття провадження надіслана Державній службі України з безпеки на транспорті в її електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримана ним 15.01.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. На підставі частини шостої статті 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є власником спеціалізованого вантажного сідлового тягача MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ).

31.07.2019 між позивачем і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області, а також зареєстровано в реєстрі за № 1418.

Відповідно до пункту 1.1 вищезазначеного договору позивач передав, а ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» прийняло у строкове платне користування транспортний засіб марки МАN, модель TGX 18.440, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 , Тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ СІДЛОВИЙ ТАГАЧ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2 , виданого 03.02.2017 року Центром 2143 (дата першої реєстрації 24.12.2016).

Пунктом 4.1 цього договору встановлено, що строк оренди транспортного засобу три роки з 31.07.2019 до 31.07.2022.

Згідно з підпунктом 6.2.3 пункту 6.2 зазначеного договору наймач має право передавати транспортний засіб в оренду, суборенду, в спільне користування, укладати договори, які передбачають відчуження або обтяження транспортного засобу, який є предметом цього договору найму, лише за письмовою згодою наймодавця.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 21.09.2021 № 95117 ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «СТЕП», як автомобільний перевізник, здійснювало 23.09.2021 перевезення вантажу на транспортному засобі MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

23.09.2021 старший державний інспектор відповідача ОСОБА_2 на автомобільній дорозі М-28 «Одеса-Южний», 40 км + 639 м провів перевірку транспортного засобу MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за результатами якої склав Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2021 № 316431.

Згідно із зазначеним Актом виявлено порушення, а саме: надання послуг з перевезення вантажів згідно з ТТН № 95117 від 21.09.2021 ТЗ обладнаним тахографом. Також цим Актом виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без оформлення щоденного реєстраційного листка режиму праці та відпочинку водія ТЗ за 23.09.2021.

Від надання пояснень про причини порушення та від підпису акта водій ОСОБА_3 відмовився.

04.11.2021 Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) винесено на підставі Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2021 № 316431 постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 306684.

Згідно з цією постановою позивачем допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, а саме: щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_3 , а також постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 1 700,00 гривень.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу дванадцятого частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті утворені як структурні підрозділи апарату Служби, зокрема, Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Таким чином, Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки не мало статусу юридичної особи, а його посадові особи були посадовими особами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.

З огляду на це суд прийшов до висновку, що посадові особи відповідача, зокрема, такого структурного підрозділу його апарату як Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, мали повноваження на розгляд справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується (частина вісімнадцята статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021).

Абзацом першим пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567) (у редакції, чинній до 04.02.2022), встановлено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Оскаржувана постанова складена відповідачем 04.11.2021, тобто в межах двомісячного терміну з дня складення відповідного акта (23.09.2021).

У позовній заяві позивач вказує на те, що він не був автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а отже не є суб`єктом адміністративного правопорушення.

Абзацом першим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Тобто суб`єктами адміністративних правопорушень, диспозиції яких передбачені статтею 60 зазначеного Закону України, є автомобільні перевізники.

Відповідно до абзацу дев`ятнадцять частини першої статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з абзацом сімнадцятим глави 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезення вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Будь-яких вимог щодо того, щоб перевізник зобов`язаний при перевезенні використовувати виключно ті транспортні засоби, які перебувають у його власності або на іншому праві, законодавством не встановлено.

Таким чином, автомобільний перевізник може використовувати при перевезені вантажів транспортні засоби, що йому не належать на праві власності або на іншому праві.

Як наслідок, за правопорушення, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», притягаються автомобільні перевізники не залежно від того, чи належить їм відповідний транспортний засіб на праві власності або на іншому праві. Відповідно наявність в особи у власності транспортного засобу у власності не свідчить про те, що ця особа є автомобільним перевізником.

Суд встановив, що з 31.07.2019 спеціалізований вантажний сідловий тягач MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належать позивачу на праві власності, перебував у наймі (оренді) в ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС», що підтверджується договором договір найму (оренди) транспортного засобу від 31.07.2019.

Поряд з цим, згідно з товарно-транспортною накладною від 21.09.2021 № 95117 автомобільним перевізником щодо перевезення вантажу є ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «СТЕП».

Отож на момент складення посадовою особою відповідача Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 23.09.2021 № 316431 транспортний засіб MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у наймі (оренді) ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС», а автомобільним перевізником вантажу було ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «СТЕП».

Тобто у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент виникнення спірних правовідносин, позивач був автомобільним перевізником. Відповідач будь-яких доказів, які підтверджували б протилежне, суду не надав.

Відповідно до абзаців першого і другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позивач не був автомобільним перевізником, а отже адміністративних правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не вчиняв.

Тобто Постанова № 306775 складена стосовно неналежного суб`єкта.

Щодо факту відсутності під час проведення перевірки у водія листків режиму праці та відпочинку водія транспортного засобу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно з пунктом 6.1 розділу VI Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (далі Положення № 340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Абзацом п`ятим пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за № 946/18241 (далі Інструкція № 385), передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи розрдруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до пункту 6.3 розділу VI Положення № 340 (у редакції чинній по 10.12.2021) водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Таким чином, відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пунктів 6.1 і 6.3 розділу VI Положення № 340, пункту 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385 при здійсненні внутрішніх вантажних перевезень:

водії вантажних автомобілів з повною масою до 3,5 тонн індивідуальну книжку водія, встановленої форми;

а водії вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн зобов`язані мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Поряд з цим, суд встановив, що відповідач притягнув автомобільного перевізника до юридичної відповідальності за відсутність у водія транспортного засобу щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку, обов`язкова наявність яких у водія непередбачена Положенням № 340 і (або) Інструкцією № 385.

Тобто відповідач притягнув автомобільного перевізника до юридичної відповідальності за відсутність документа, обов`язкова наявність якого непередбачена чинним законодавством.

Відтак у діях автомобільного перевізника відсутні ознаки правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що Постанова № 306684 є протиправною, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

Судові витрати у цій справі становить судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений позивачем за двома платіжними дорученнями 29.12.2021 № 1403 та 25.01.2022 № 0.0..1, що підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) про застосування адміністративно-господарського штрафу № 306684 від 04.11.2021.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 18.07.2022