Справа № 440/13940/21
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №440/13940/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Суд:

визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року (з урахуванням проведених раніше виплат), за період з 05 березня по 31 грудня 2019 року;

визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення з 01 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01 жовтня 2021 року вих.№9/1/7408/фп79095 про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05 березня 2019 року та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01 жовтня 2021 року вих.№9/1/7408/фп79095 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також провести виплати з урахуванням 100% підвищення до пенсії та раніше сплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 31.12.2021, до Верховного Суду не оскаржене.

Відомості про відкриті виконавчі провадження - відсутні.

24.06.2022 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана у відповідності до приписів статті 383 КАС України, у якій позивач просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУПФ України в Полтавській області, вчинену ним при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №440/13940/21, що полягає у нарахуванні і виплаті з 17.09.2020 належної ОСОБА_1 до отримання пенсії без урахування довідки Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01 жовтня 2021 року вих.№9/1/7408/фп79095 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року;

направити окрему ухвалу ГУПФ України в Полтавській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 заяву призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

01.07.2022 суд одержав письмові пояснення відповідача щодо виконання рішення суду від 30.11.2021 у цій справі, у яких представник ГУПФ України в Полтавській області стверджував про виконання пенсійним органом судового рішення у межах покладених обов`язків. Зокрема, представник відповідача зазначив, що на виконання рішення суду ГУПФ України в Полтавській області провело перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019, обмеживши такий перерахунок 17.09.2020, оскільки з цієї дати ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви переведено з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності. На переконання відповідача, зміна виду пенсійного забезпечення мала наслідком втрату чинності приписами судового рішення. На цій підставі представник відповідача просив заяву залишити без задоволення.

Розглянувши подану заяву та матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Суд враховує, що позивач з 13.11.2004 отримував пенсію за вислугу років на підставі норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та перебував на обліку у ГУПФ України в Полтавській області.

На виконання пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Полтавським ОВК 27.03.2018 складено довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.03.2018 з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років.

На підставі цієї довідки ГУПФ України в Полтавській області 10.04.2018 проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018. Для обчислення пенсійної виплати ураховано 100% грошового забезпечення та визначено, що підсумок пенсії з надбавками склав 7700,68 грн, з яких попередній розмір пенсії становив 3678,89 грн, а підвищення - 4021,79 грн, з якого у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 передбачено виплату підвищення щомісячно у розмірі 50%, що становить 2010,90 грн; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - у розмірі 75%, що становить 3016,34 грн, а з 01.01.2020 - у розмірі 100%, що становить 4021,79 грн.

17.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності на підставі норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з цієї дати йому призначена пенсія по інвалідності, основний розмір якої обчислено з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного у довідці Полтавського ОВК від 27.03.2018 вих.№ФП71381.

01.10.2021 Полтавським обласним ТЦК та СП складено довідку вих.№9/1/7408/фп79095 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням додаткових складових станом на 05.03.2019 та надіслано зазначену довідку до ГУПФ України в Полтавській області для перерахунку пенсії позивачу. Оскільки пенсійний орган перерахунок пенсії на підставі зазначеної довідки з 01.04.2019 не провів, позивач звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у цій справі, окрім іншого, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.10.2021 вих.№9/1/7408/фп79095 про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 та зобов`язано ГУПФ України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.10.2021 вих.№9/1/7408/фп79095 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також провести виплати з урахуванням 100% підвищення до пенсії та раніше сплачених сум.

На виконання цього рішення суду відповідач 05.01.2022 провів перерахунок пенсії позивача, однак виключно за період з 01.04.2019 по 17.09.2020. Тобто пенсійний орган перерахував ОСОБА_2 виключно пенсію за вислугу років, а пенсію по інвалідності з 17.09.2020 продовжив нараховувати та виплачувати з урахуванням грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018.

Мотивуючи такі дії відповідач у листі від 10.06.2022 вих.№12784-12764/К-03/8-2800/22 і наданих суду письмових поясненнях від 01.07.2022 зазначив, що на його переконання рішення суду від 30.11.2021 у цій справі стосується перерахунку виключно пенсії за вислугу років, а підстав для перерахунку пенсії по інвалідності немає, оскільки суд у резолютивній частині рішення не зобов`язував ГУПФ України в Полтавській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 17.09.2020.

Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд виходить з таких міркувань.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. У свою чергу, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголосив, що "<…> Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок <…> саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції" (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009 (заява №40450/04, пункти 51, 54).

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У положеннях частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ).

За змістом частин першої та другої статті 1 Закону №2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (...) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі (...) мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно зі статтею 7 Закону України №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Отже, Закон №2262-ХІІ передбачає право особи на вибір виду пенсії: за вислугу років або по інвалідності.

За розглянутих у справі №440/13940/21 обставин ОСОБА_1 з 13.11.2004 отримував пенсію за вислугу років, а з 17.09.2020 - пенсію по інвалідності.

При цьому, як пенсія за вислугу років, так і пенсія по інвалідності призначена позивачу на підставі норм Закону №2262-ХІІ.

Суд звертає увагу на те, що у силу норм статей 13, 21 Закону №2262-ХІІ розрахунковою величиною для обчислення основного розміру як пенсії за вислугу років, так і пенсії по інвалідності є грошове забезпечення, а зміна розміру грошового забезпечення відповідно до статей 43, 51, 63 названого Закону є підставою для перерахунку основного розміру пенсії.

Наведене є підставою для висновку, що зміна виду пенсійного забезпечення, здійснена військовим пенсіонером у межах правового регулювання Закону №2262-ХІІ (зокрема, перехід з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, що мало місце у цій справі) не може призводити до зменшення розміру грошового забезпечення, з якого обчислюються пенсійні виплати, що фактично здійснив відповідач внаслідок виконання рішення суду від 30.11.2021 у цій справі.

За обставин цієї справи суд акцентує увагу на тому, що розмір грошового забезпечення у спірних відносинах збільшився з 05.03.2019, внаслідок чого позивач набув право на перерахунок основного розміру пенсії з 01.04.2019, тоді як зміна виду пенсійного забезпечення позивача (перехід з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності) відбулась з 17.09.2020.

Суд у рішенні від 30.11.2021 у цій справі аналізував правові підстави для перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 внаслідок збільшення розміру грошового забезпечення з 05.03.2019, визнав їх підтвердженими, внаслідок чого зобов`язав ГУПФ України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 з урахуванням грошового забезпечення станом на 05.03.2019.

При цьому суд звертає увагу на те, що ні мотивувальна, ані резолютивна частина рішення суду від 30.11.2021 у цій справі не містили положень про наявність підстав для перерахунку з 01.04.2019 виключно пенсії позивача за вислугу років.

Натомість суд загалом констатував наявність такого права стосовно пенсійного забезпечення ОСОБА_1 , визначеного на підставі норм Закону №2262-ХІІ.

Суд зазначає, що правова визначеність, як спеціальна складова більш загального принципу верховенства права, передбачає правило остаточності рішень суду та гарантованість їх виконання.

Цей принцип був сформульований ще в Стародавньому Римі: "res judicata pro veritate habeture" - "судове рішення має прийматися за істину" (у більш вільному трактуванні формулюється так: "що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у цій справі набрало законної сили, є остаточним, а тому є обов`язковим до виконання до моменту зміни умов, за яких його ухвалено.

Європейський суд з прав людини в ухвалі від 03 червня 2014 року у справі "Великода проти України" (заява №43331/12) зауважив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Отже, саме зміна нормативно-правового регулювання окремого питання дійсно може мати наслідком втрату актуальності судового рішення, у якому суд розглянув питання застосування норми права, що у подальшому зазнала змін.

Проте за обставин цієї справи такі умови на дату виконання відповідачем рішення суду від 30.11.2021 були відсутні, адже положення Закону №2262-ХІІ в частині визначення порядку та умов пенсійного забезпечення військовослужбовців не зазнали змін.

Обставини переведення позивача з пенсії за вислугу років та пенсію по інвалідності мали місце на момент ухвалення судом рішення від 30.11.2021 у цій справі, досліджені судом під час ухвалення цього рішення та жодним чином не призводять до припинення обов`язку ГУПФ України в Полтавській області обчислювати пенсію ОСОБА_1 з 17.09.2020 з урахуванням грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019, а не на 01.03.2018.

Підсумовуючи вищенаведене, суд констатує, що визначені судом у рішенні від 30.11.2021 у цій справі зобов`язання ГУПФ України в Полтавській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивача з 01.04.2019 з урахуванням грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019, стосуються як перерахунку та виплати пенсії за вислугу років за період з 01.04.2019 по 16.09.2020, так і пенсії по інвалідності, право на яку позивач реалізував з 17.09.2020.

Підставою для припинення такого обов`язку може бути визнана виключно зміна умов пенсійного забезпечення, чого у спірних відносинах не відбулось.

Суд повторює, що Закон №2262-ХІІ встановлює право військовослужбовця на вільний вибір виду пенсійного забезпечення, до яких відноситься пенсія за вислугу років та пенсія по інвалідності, визначаючи при цьому у якості розрахункової величини для визначення основного розміру пенсії розмір грошового забезпечення.

А тому, переведення особи з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності не має наслідок зміну розміру грошового забезпечення, що враховується пенсійним органом для обчислення основного розміру пенсії.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої ОСОБА_1 заяви.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України визначено загальні та спеціальні способи судового контролю.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому статтею 287 КАС України.

У свою чергу, спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень закріплені статтями 382, 383 КАС України.

Так, згідно з частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною шостою цієї статті визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

При цьому, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Суд зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність ГУПФ України в Полтавській області в частині невиконання вимог рішення суду від 30.11.2021 у цій справі щодо зобов`язання здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 17.09.2020 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.10.2021 вих.№9/1/7408/фп79095 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум.

Частиною першою статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Пунктом 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, визначено, що головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України. Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу, якою повідомити Пенсійний фонд України про бездіяльність ГУПФ України в Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №440/13940/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; надіслати окрему ухвалу Пенсійному фонду України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону ГУПФ України в Полтавській області.

За таких обставин, заяву позивача належить задовольнити.

На виконання вимог частини четвертої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що ГУПФ України в Полтавській області порушені вимоги частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

На виконання вимог частини п`ятої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне встановити строк для надання відповіді на окрему ухвалу упродовж тридцяти днів з дня отримання її копії.

Керуючись статтями 248, 249, 256, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправною - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання вимог рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі №440/13940/21 в частині зобов`язання здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 17 вересня 2020 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 жовтня 2021 року вих.№9/1/7408/фп79095 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також проведення виплати пенсії з урахуванням раніше сплачених сум.

Повідомити Пенсійний фонд України про бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі №440/13940/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Надіслати окрему ухвалу Пенсійному фонду України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Встановити строк для надання відповіді на окрему ухвалу упродовж тридцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга в електронній формі подається через Електронний кабінет користувача підсистеми "Електронний суд" безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, а у паперовій формі - через Полтавський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Кукоба