Справа № 300/1811/22
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" липня 2022 р. справа № 300/1811/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів, відмовлено у призначенні такої пенсії зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу 28 років та зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 1 місяць 10 днів. Так, ГУ ПФУ в у Волинській області не зарахувало до загального страхового стажу період роботи з 23.10.1986 по 26.03.1992 на Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі". Однак, позивач зазначає, що стаж роботи з 23.10.1986 по 26.03.1992 на Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі" підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.01.1983 з посиланням на номери та дату наказу про прийняття його на роботу та звільнення з роботи. Крім того, період роботи в Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі" з 23.10.1986 по 26.03.1992 підтверджується архівною довідкою архівного відділу Івано-Франківської міськради від 21.02.2022 № 35/59-4.01/129, в якій зазначено, що в документах Івано-Франківської фабрики "Побутмеблі" є дані про те, що ОСОБА_1 було зараховано на роботу столяром станочником з 23.10.1986 наказ № 56 від 22.10.1986, що співпадає із записами в трудовій книжці. Також, згідно з копією наказу №38 від 20.06.1991 "Про виплату премії робітникам за основні результати господарської діяльності за травень місяць 1991 року" зазначено прізвище позивача, що підтверджує факт перебування в трудових відносинах з підприємством. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.05.2022. Щодо заявлених позовних вимог заперечив, зокрема зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 23.10.1986 по 26.03.1992 на Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі", оскільки згідно трудової книжки НОМЕР_1 , встановлено, що деякі записи зроблені недбало, в порушення п. 2.14. вказаної Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, а саме: запис № 8 про звільнення з вказаної фабрики: наявні виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що Архівна довідка №35/59-4.01/129 за вих. № 21.02.2022 підтверджує лише дату прийняття на роботу, проте не містить інформації про звільнення позивача ОСОБА_1 . Не має таких відомостей також у наказі №38 від 20.06.1991, який свідчить лише про виплату премії за травень 1991 року, зокрема позивачу. Відтак, на думку відповідача, докази якими обґрунтовує свої вимоги позивач не можуть бути належними доказами, в розумінні статей 72-76 КАС України, на підставі яких можна зробити висновок про дату звільнення та припинення трудових відносин ОСОБА_1 з Івано-Франківською фабрикою "Побутмеблі". В зв`язку із наведеним, позовні вимоги позивача заявлені у позовній заяві вважає необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення 24.01.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при досягненні 60-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, що визнається та не заперечується сторонами (а.с.9).
В подальшому, в зв`язку з тим, що період роботи позивача з 23.10.1986 по 26.03.1992, який зазначений в трудовій книжці за вимогою відповідача необхідно було підтвердити уточнюючою довідкою, 23.03.2022 додатково було подано архівну довідку від 21.02.2022 № 35/59-4.01/129 (а.с.9).
Вважаючи вищенаведену відмову відповідача щодо не зарахування стажу та, як наслідок, не призначення пенсії, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом пункту першого частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.
Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.
Відтак, для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 28 років.
Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 24.01.2022, згідно паспортних даних досяг віку 60 років, що не заперечується сторонами.
Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах є те, що згідно з наданими до документами, страховий стаж позивача становить 25 років 1 місяць 10 днів. Відтак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність 2 років 11 місяців мінімально необхідного страхового стажу. Однак, до загального страхового стажу позивача не враховано період роботи з 23.10.1986 по 26.03.1992 на Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі", що становить 5 років 5 місяців 3 дні, оскільки згідно трудової книжки НОМЕР_1 ,у запису №8 вбачається виправлення в даті звільнення та в даті наказу про звільнення з такої фабрики (а.с.11).
Надаючи оцінку вищенаведеним доводам відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Абзацом 2 статті 56 Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи1 на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за N 22- 1 (далі - Порядок N 22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637 ).
Суд вказує, що відповідне положення міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 588/647/17.
Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 27.01.1983, ОСОБА_1 23.10.1986 на підставі наказу №56 був прийнятий на роботу в Івано-Франківську фабрику "Побутмеблі" на столяром-станочником по (четвертому) розряду запис № 7 (а.с.12-13).
Також, на підтвердження роботи в Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі" з 23.10.1986 по 26.03.1992 позивачем надано копію наказу №38 від 20.06.1991 "Про виплату премії робітникам за основні результати господарської діяльності за травень місяць 1991 року" зазначено прізвище позивача (а.с.16).
Суд погоджується з доводами відповідача про те що запис №8 про звільнення з Івано-Франківської фабрики "Побутмеблі" у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 зроблені недбало, а саме, наявні виправлення в даті звільнення та даті наказу про звільнення шляхом зазначення цифри місяця звільнення римською цифрою «ІІІ», а решту дати запису заповнено арабськими цифрами.
Тобто, згідно виправлення, спірною є дата звільнення позивача з Івано-Франківської фабрики "Побутмеблі".
Слід наголосити, що на час заповнення трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412), а не Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993.
Відповідно до п.1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
Згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено судом, робота позивача на Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі" зокрема копією наказу №38 від 20.06.1991 "Про виплату премії робітникам за основні результати господарської діяльності за травень місяць 1991 року" в якій вказано про виплату ОСОБА_1 премії за травень 1991 в розмірі 29,50 крб.(а.с. 16). Вказаний доказ підтверджує стаж роботи позивача на Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі" у період з 26.03.1986 по 31.05.1991, з огляду на виплату премії за травень 1991 року позивачу, як працівнику фабрики.
В решті періоду стажу роботи позивача з 01.06.1991 по 26.03.1992, суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, тому з огляду на відсутність архівних документів, які б підтверджували дату звільнення позивача, вони можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні цієї частини періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки.
На підставі наведеного суд зазначає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи з 23.10.1986 по 31.05.1991 в Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі", є неправомірними, оскільки такий стаж роботи позивача підтверджений трудовою книжкою та архівними довідками.
Таким чином, беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.10.1986 по 31.05.1991, що становить 4 роки 7 місяців 8 днів, в Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі" та відмовити позивачу в зарахуванні до стажу періоду з 01.06.1991 по 26.03.1992.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 16.12.2021, суд зазначає наступне.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.
Згідно вимог частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Отже особа, яка досягла 60-річного віку в період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, має право на призначення пенсії за віком за умови наявності у останньої 28 років страхового стажу.
За змістом вимог пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Українське громадянство та необхідний вік 60 років (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.7).
Як встановлено судом, орган пенсійного фонду обчислив страховий стаж позивача, в кількості 25 років 1 місяць 10 дні, не врахувавши при цьому до загального страхового період роботи з 23.10.1986 по 31.05.1991, що становить 4 роки 7 місяців 8 днів, в Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі", про що зазначив у оскаржуваному рішенні.
Однак, враховуючи висновок суду про наявність правових підстав для зарахування до стажу позивача період роботи з 23.10.1986 по 31.05.1991 в Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі", суд зазначає про наявність у позивача необхідного страхового стажу (не менше 28 років) для призначення пенсії за віком, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 16.12.2021 - з дня, що настає за днем досягнення позивачем 60-річного віку.
Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність необхідного стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 16.12.2021 - з дня, що настає за днем досягнення позивачем 60-річного віку.
Решта доводів та аргументів учасників справи не впливають на результати вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи для призначення пенсії за віком період роботи з 23.10.1986 по 31.05.1991 в Івано-Франківській фабриці "Побутмеблі" та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.12.2021.
В решті вимог позову - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 сплачену ним суму судового збору у розмірі 700 (сімсот) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, Волинська область, 43026).

Суддя Микитин Н.М.