Справа № 120/1092/22-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 липня 2022 р. Справа № 120/1092/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Корчаки Олени Сергіївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Корчаки Олени Сергіївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, дій Головного управління Пенсійного фонду України щодо здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії ОСОБА_1 у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії 15.07.2021, а на дату припинення її виплати (03.02.1993) та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 по 15.07.2021 без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку на момент її виплати та без нарахування компенсації втрати частини доходів на щомісячну пенсію Позивачки, за період з 07.10.2009 по 15.07.2021. Тому, позивач через свого представника звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 03.02.1993 року позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Позивачка була змушена звернутися до суду з позовом у справі №120/1810/21-а, відповідно до рішення якої зобов`язано відповідача провести поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком з 07.10.2009 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV із компенсацією втрати частини доходів на визначений нею банківський рахунок.. З повідомлення від 27.07.2021 позивачці стало відомо, що відповідач, замість нарахування пенсії на дату поновлення її виплати, протиправно нарахував до виплати пенсію у розмірі, визначеному на дату припинення виплати та не врахував автоматичні масові перерахунки. З мотивів наведених у позові, представник позивача просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року, за наслідками залишення позовної заяви без руху, позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2022 року вищезазначену ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Після повернення справи до Вінницького окружного адміністративного суду, ухвалою від 02.05.2022 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.

10.05.2022 року представник позивача усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 02.05.2022 року.

Ухвалою від 16.05.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду по справі № 120/1810/21-а позивачу поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 року відповідно до Закону №1058-ІV із компенсацією втрати частини доходів. Обрахована доплата за період з 07.10.2009 року по 31.07.2021 року в сумі 77142,71 грн. перерахована Головним управлінням у серпні 2021 року разом зі щомісячною пенсійною виплатою на відділення поштового зв`язку №23100. При цьому зазначено, що вищезазначеним рішенням не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області проводити будь-які перерахунки пенсії позивача, а визначено лише обов`язок щодо поновлення її виплати. Разом з тим, представник відповідача у поданому відзиві заперечував щодо задоволення позовних вимог, які стосуються компенсації втрати частини доходів та стягнення моральної шкоди.

01.06.2022 року представником відповідача подано до суду заяву про закриття провадження в частині позовних вимог.

Ухвалою суду від 03.06.2022 року витребувано у Міністерства закордонних справ України відомості про те чи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є живою та чи перебуває на консульському обліку в консульському відділі Посольства України в державі Ізраїль.

29.06.2022 року представник позивача подав до суду заперечення на клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог.

04.07.2022 року до суду надійшов лист Міністерства закордонних справ України №721/17-636-106 від 22 червня 2022 року у якому вказано, що за інформацією Посольства України в Державі Ізраїль громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на консульському обліку в установі раніше не перебувала та не перебуває.

Відомості щодо підтвердження чи спростування факту, що згадана особа є живою, в ПУ в Ізраїлі відсутні.

Ухвалою суду від 05.07.2022 року надано представнику позивача строк для надання пояснень чи заперечень щодо відомостей про те, що позивач ОСОБА_1 не перебуває і не перебувала на консульському обліку в консульському відділі Посольства України в державі Ізраїль, з підтверджуючими доказами.

Даною ухвалою також витребувано у представника позивача докази фактичного проживання на даний час ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у державі Ізраїль.

11.07.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 05.07.2022 року представником позивача подано додаткові пояснення у яких останній зазначив, що факт проживання позивачем в Ізраїлі підтверджено у судовому рішенні долученому до позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.07.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріли по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

03.02.1993 року позивач виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Ізраїлі. З 1993 року позивач не отримувала пенсію.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року по справі №120/1810/21-а позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Головне управління у Вінницькій області провести поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком з 07.10.2009 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV із компенсацією втрати частини доходів на визначений нею банківський рахунок.

16.07.2021 позивач звернулася до відповідача із листом про добровільне виконання рішення від 26.04.2021 року.

Відповіддю від 27.07.2022 року відповідач повідомив, що будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати позивачу на органи Пенсійного фонду судом не покладено. Враховуючи вищезазначене, на виконання судового рішення ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 року у відповідності до Закону №1058-ІV із компенсацією втрати частини доходів.

До повідомлення від 27.07.2021 року відповідачем було додано в тому числі рішення № 42 від 15.07.2021 року про перерахунки пенсії.

Не погоджуючись із здійснення відповідачем розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії, а на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку на момент її виплати та вважаючи його протиправним, представник позивачки звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ст. 33 Конституції України).

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV від 09.07.2003) згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 51 Закону, під час перебування пенсіонера за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зауважуємо, що договір між Україною та Ізраїлем в галузі пенсійного забезпечення не укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №1058-IV від 09.07.2003, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закон №1058-IV від 09.07.2003 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як зазначено у ст.1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно із абз. 8 ч.2 ст.5 Закону №1058-IV від 09.07.2003, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За приписами ч.1 ст.28 Закону №1058-IV від 09.07.2003, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії (07.10.2009) позивачка користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України № 1058-IV, будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якій призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

Позаяк, Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим, пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, які досягли віку 65 років та мають страховий стаж не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків, а тому, посилання відповідача на відсутність у рішенні суду про зобов`язання щодо проведення перерахунку пенсії у разі збільшення розмірів мінімальної пенсії позивачу є безпідставними.

Таким чином, з системного аналізу матеріалів по справі можна дійти висновку, що перерахунок пенсій здійснюватиметься автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

На підставі наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем допущені протиправні діяння щодо невиплати позивачці пенсії за віком, у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Твердження відповідача, наведене у відзиві про те, що будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати на органами Пенсійного фонду судом не покладалося, є необґрунтованими і такими, що суперечать Конституції України та Закону №1058-IV від 09.07.2003, так як відповідач зобов`язаний проводити автоматичні перерахунки пенсії.

Отже, суд наголошує на неприпустимість тверджень суб`єкта владних повноважень про не зазначення у рішенні суду про поновлення пенсії, зобов`язання пенсійного органу провести перерахунок пенсії у разі збільшення розміру мінімальної пенсії, оскільки незалежно від того, на яких умовах призначена пенсія особі, остання має гарантоване державою законне право і сподівання на збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, у разі збільшення розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини № 3477-IV встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі Сук проти України від 10.03.2011, поняття майно в першій частині статті 1 Протоколу першого має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майном у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Відтак, право на пенсію включається в поняття майно в розумінні статті 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . А тому, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат, в даному випадку збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, у разі збільшення розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в рамках національної системи соціального забезпечення, та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

На підставі зазначеного, суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що позивачка отримала право на поновлення пенсії за віком, і відповідач зобов`язаний це право реалізовувати, шляхом проведення послідуючих перерахунків, незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.

Разом з тим, пенсія повинна бути нарахована та виплачена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, заявлена позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення №42 від 15.07.2021 року про перерахунок пенсії, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Водночас доводи сторони позивача, що здійснення перерахунку пенсії позивачки за минулий час з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року повинно бути здійснене у розмірі станом на дату нарахування її до виплати - 15.07.2021 року, є безпідставними в силу вимог ст.28 Закону №1058-IV від 09.07.2003, а тому позовні вимоги щодо визнання дій відповідачів стосовно здійснення розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії 15.07.2021 року та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року на момент її виплати протиправними та визнання протиправною бездіяльність відповідача стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії на 15.07.2021 року з урахуванням її автоматичного перерахунку на момент виплати та не здійснення ним розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року з урахуванням автоматичного перерахунку на дату нарахування до виплати - 16.07.2021 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року на момент нарахування її до виплати, а саме на 15.07.2021 року та виплати протягом 10 днів суму пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року з урахуванням автоматичного перерахунку на момент нарахування її до виплати, а саме на 15.07.2021 року, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Поряд з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області стосовно здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному на дату припинення її виплати (03.02.1993) та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області стосовно не здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, з урахуванням її автоматичного перерахунку, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, з урахуванням автоматичного перерахунку в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, враховуючи виплачені суми.

Крім того, вимога позивачка щодо перерахунку виплати компенсації втрати частини доходів також підлягає задоволенню, оскільки відповідачем протиправно здійснено розрахунок компенсації пенсії позивачки за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року у розмірі на дату припинення її виплати, без врахуванням автоматичних перерахунків пенсії.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів у сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його дискримінаційними протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких, відповідач здійснив розрахунки пенсії позивачці за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року у спосіб не передбачений у в Законі 1058-IV, то суд зазначає, що позивачкою не обґрунтовано в чому саме полягає завдана Головним управлінням шкода, яку позивачка оцінює в 100 000 грн., не зазначено з яких саме міркувань ОСОБА_1 виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також позивачка не навела доказів наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних їй незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.

Враховуючи вищенаведене в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги до керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Корчаки Олени Сергіївни не обґрунтовані та такі, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до п.7,9 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Як передбачено п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому соціальному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсійні виплати; здійснює розгляд звернень, заяв та скарг підприємств, установ, організацій і громадян з питань діяльності Фонду, виявляє та усуває причини, що призводять до подання громадянами скарг.

Відповідно до п.8 Положення №28-2 Головне управління Фонду очолює начальник, який призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку.

Згідно з п.10 Положення №28-2 начальник головного управління Фонду:

1) здійснює керівництво головним управлінням Фонду, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, очолює колегію, організовує та забезпечує її роботу;

2) забезпечує виконання головним управлінням Фонду та управліннями Фонду вимог Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також постанов правління та наказів Фонду;

3) вносить пропозиції щодо пріоритетів роботи головного управління Фонду і шляхів виконання покладених на нього завдань та подає на затвердження Голові правління Фонду плани роботи головного управління Фонду (річні, піврічні), штатний розпис головного управління Фонду і кошторис видатків на його утримання;

4) забезпечує виконання бюджету головного управління Фонду;

5) затверджує положення про структурні підрозділи головного управління Фонду, посадові інструкції працівників головного управління Фонду, подає на затвердження загальними зборами (конференцією) державних службовців головного управління Фонду правила внутрішнього службового розпорядку та загальними зборами трудового колективу головного управління Фонду правила внутрішнього трудового розпорядку;

6) призначає на посади та звільняє з посад начальників самостійних структурних підрозділів головного управління Фонду, інших державних службовців та працівників головного управління Фонду, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності;

7) вносить пропозиції Голові правління Фонду щодо призначення та звільнення з посад своїх заступників, начальників та заступників начальників управлінь Фонду;

8) вносить Голові правління Фонду пропозиції про присвоєння рангів державних службовців своїм заступникам, начальникам та заступникам начальників управлінь Фонду, а також щодо їх заохочення або притягнення до дисциплінарної відповідальності;

9) у межах своєї компетенції розпоряджається коштами та майном Фонду;

10) представляє головне управління Фонду в державних органах, громадських організаціях, у тому числі в міжнародних, без доручення підписує документи від імені головного управління Фонду;

11) у межах своєї компетенції видає накази організаційно-розпорядчого характеру з питань діяльності головного управління Фонду, які є обов`язковими для виконання працівниками головного управління Фонду та управліннями Фонду;

12) у встановленому порядку розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення згідно із законодавством, виносить рішення про застосування фінансових санкцій;

13) розподіляє обов`язки між своїми заступниками;

14) звітує перед Головою правління Фонду щодо виконання покладених на головне управління Фонду завдань та планів роботи;

15) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Враховуючи вказане, суд зазначає, що позовні вимоги до керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області можуть бути заявленні лише в межах його повноважень передбачених п.10 Положення №28-2, що позивачем зроблено не було, а тому в задоволенні заявлених позивних вимог до керівника управління слід відмовити.

При цьому, суд наголошує, що рішення №42 від 15.07.2021 року прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що також свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог заявлених до ОСОБА_2 , як керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Згідно із частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як суб`єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати на суму 496,20 грн.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №42 від 15.07.2021 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо здійснення розрахунку суми поточної пенсії ОСОБА_1 у розмірі визначеному на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, з урахуванням автоматичних перерахунків, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по 15.07.2021 року, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, з компенсацією втрати частини доходів, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати на суму 496 (чотириста дев`яносто шість гривень) 20 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Керівник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Корчака Олена Сергіївна (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100).

Суддя Чернюк Алла Юріївна