Справа № 2-а-299/10
Суддя: Дяченко В. Г.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-299/10
Провадження №8-а/523/1/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

секретар судового засідання - Єпутатова В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 10.03.2010 року за виключними обставинами по справі №2-А-299/10 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 10.03.2010 року в адміністративному позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача з відмови у проведенні йому перерахунку щомісячного підвищення пенсії як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення з 96 до 86 відсотків основного розміру пенсії і практичного застосування норм підзаконних актів при нарахуванні і виплаті додаткової пенсії за шкоду здоров`ю, всупереч нормам ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.п.6,7 Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 та ч.2 ст.19 Конституції України; визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку рівня пенсійного забезпечення;зобовязхвати відповідача відновити основний розмір пенсії 96 відсотків, виконати перерахунок пенсії з 01.01.2008 року і виплатити проіндексовану різницю; зобов`язати відповідача перерахувати розмір додаткової пенсії за шкоду здоров`ю за період 05.10.2006-28.12.2007 роки та з 22.05.2008 року виходячи з норми 75 відсотків мінімальної пенсії за віком і виплатити проіндексовану різницю.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16.11.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 10.03.2010 року залишено без змін.

В заяві про перегляд судового рішення за виключними обставинами ОСОБА_1 посилається на рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року №1р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019(402/19,1737/19) та рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 року №1р(ІІ)2021 у справі №3-333/2018 (4498/18), і ухвалу Верховного Суду від 20.02.2020 року справа №808/1628/18, положення п.1 ч.5 ст.361 КАС України.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що Конституційний Суд України фактично відновив (3 25.07.2021 року) дію ст.54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №230/96-ВР, якою встановлений мінімальний розмір державної пенсії учасникам ЛНА на ЧАЄС 1 категорії, інвалідам другої групи не менше 8 мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року відкрито провадження за виключними обставинами, вирішено питання про відновлення втраченого судового провадження по справі №2-А-299/10.

Ухвалою суду від 19.01.2022 року повністю втрачене судове провадження у справі відновлено в частині постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 10.03.2010 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 16.11.2011 року, призначено судове засідання для розгляду заяви.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області 25.05.2022 року надало суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В судове засідання 07.07.2022 року сторони не з`явилися, ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі, від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяв та клопотань не надійшло.

Неявка заявника та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, згідно ч. 2 ст. 368 КАС України, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.04.2021 №1-р (ІІ) у справі №3-333/2018(4498/18) вирішив, крім іншого, визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XIIу редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Даним рішенням також вирішено, що частина третястатті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XIIу редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIIIщодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, визнане неконституційним положення ч. 3 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XIIу редакціїЗакону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року N 76-VIII втрачає чинність з 07.07.2021.

Відповідно, саме з 07.07.2021 втратили чинність положення законодавства, що стали підставою для ухвалення постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 10.03.2010 року.

Положеннями частини 1 статті 361 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно із частиною 6 статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частин 1 статті 365 КАС України, заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Згідно з приписами частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, суд визначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «resjudicata» принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

З цього приводу, суд враховує, що у п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справі Устименко проти України від 06.10.2015 Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою потворного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Із змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами видно, що підставою для такого перегляду заявник покликається на ухвалення Другим сенатом Конституційного Суду України 07.04.2021 рішення №1-р(II)/2021 у справі №3-333/2018(4498/18) за конституційною скаргою громадянина України ОСОБА_2 , яким визнано такою, що не відповідає Конституції України частину 3 статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796XII (далі Закон №796XII) у редакції Закону України Про внесення змін і визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 за №76-VII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 07.04.2021 за №1-р(II)/2021 частину 3 статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796-XII у редакції Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 за №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України, частина 3 статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796-XII у редакції Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 за №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна норма закріплена у статті 91 Закону України Про Конституційний Суд України, якою встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Приймаючи до уваги те, що пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України 07.04.2021 за №1-р(II)/2021 вирішено, що частина 3 статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 за №796-XII у редакції Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 за №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи втратить чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто 07.07.2021.

Із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами ОСОБА_1 звернувся 27.04.2021 року.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 за №1-р(II)/2021 не може змінювати правове регулювання правовідносин, що виникли до його прийняття. Слід зауважити, що вказане рішення Конституційного Суду України не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

За таких обставин рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 за №1-р(II)/2021 не може бути застосовано до правовідносин, що виникли до його прийняття, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постановах від 17.12.2019 у справі №808/2492/18, від 23.01.2019 у справі №820/2462/17, від 15.05.2019 у справі №640/20317/16-а.

Крім цього, суд зазначає, що позивач фактично не погоджується із рішенням суду від 10.03.2010 року. За результатами розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами цього рішення суду, заявник (позивач) просить позовні вимоги задоволити.

Також, положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане. Словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини 5 статті 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення». Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також те, що постановою суду від 10.03.2010 року, про перегляд якого за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , у задоволенні адміністративного позову було відмовлено, суд зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, рішення (постанова) суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Таким чином суд встановив, що відсутні підстави для задоволення розглядуваної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 14, 241,243,248, 256, 294-295 361,368,369, пп. 15.5 п. 15 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 10.03.2010 року за виключними обставинами, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвалу може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 11.07.2022.

Суддя