Справа № 380/15071/21
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18 липня 2022 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Шеремети Мар`яни Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Шеремети Мар`яни Михайлівни, з такими вимогами:

- визнати протиправною рішення відповідача № 59749548 від 10.08.2021 про відмову у скасуванні, (за заявою позивача) запису про внесення запису про скасування державної реєстрації прав розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 24352972, скасувавши таке, (рішення реєстратора); зобов`язавши відповідача вчинити дії з внесенням запису про скасування державної реєстрації прав розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 24352972.

Ухвалою судді від 13.09.2021 відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін за наявними матеріалами та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 11.08.2020 постановою Львівського апеляційного суду у цивільній справі№ 463/2237/16-ц, визнано незаконним та скасовано з часу оформлення Наказ Управління комунальної власності ЛМР від 11.07.2008 № 1335 Ж-Л щодо приватизації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 75 кв. м. з коморою в підвалі площею 22,4 кв. м.; а також визнано протиправним та скасовано з часу оформлення свідоцтво від 11.07.2008., виданого відділом приватизації майна Личаківського району м. Львова № Л 18349 про право спільної сумісної власності громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказану квартиру загальною площею 75 кв. м. із коморою в підвалі площею 22,4 кв. м.

Надалі, 10.08.2021 позивачка, звернулась до Державного реєстратора з письмовою заявою про скасування запису про право власності/внесення запису про скасування державної реєстрації прав за номером розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 24352972, з долученням до заяви оригіналів судових рішень про визнання протиправним та скасування, (з часу реєстрації) усіх правовстановлюючих на вказаний об`єкт документів, (наказ, свідоцтво), проте, того ж дня 10.08.2021 позивач отримала рішення відповідача № 59749548 про відмову у скасуванні запису про право власності/внесення запису про скасування державної реєстрації прав розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 24352972, (квартира АДРЕСА_1 )

04.07.2022 за вх. №9206ел та 12.07.2022 за вх. №46580 надійшла заява представника позивачки про закриття провадження у справі. В обґрунтування заяви вказано, що позивачкою обрано не той спосіб захисту своїх прав, оскільки спір слід вирішувати в порядку цивільного судочинства, позаяк є такі, що набрали законної сили рішення суду за наслідками розгляду спору у цивільній справі № 463/2237/16-ц про захист права власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Управління комунальної власності ЛМР, Відділу приватизації державного житлового фонду Личаківського району м. Львова, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ЛКП № 500», де судами апеляційної та касаційної інстанцій вже дано остаточну оцінку спірним правовідносинам.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження в адміністративній справі, з огляду на таке.

Суд зазначає, що згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні цього Суду у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Однак, це не означає, що правопорядок в Україні допускає можливість звертатися з будь-якими позовами (позовними вимогами) до будь-якого суду, адже порядок здійснення судочинства в силу вимог статті 92 Конституції України визначається виключно Законами України, тому право на звернення до суду фізичні та юридичні особи мають здійснювати у порядку та спосіб, визначений законами з питань судочинства.

За приписами статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих відносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Так, судом з матеріалів справи встановлено, що зверненню до суду із даним позовом передував цивільний спір за наслідками розгляду якого судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій постановлено, ухвалені наступні судові рішення:

Так, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2018 у справі № 463/2237/16-ц за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Управління комунальної власності ЛМР, Відділу приватизації державного житлового фонду Личаківського району м. Львова, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ЛКП № 500» про визнання незаконним і скасування наказу, визнання протиправним і скасування свідоцтва, зобов`язання до вчинення дій, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Надалі, постановою Львівського апеляційного суду від 11.08.2020 у справі № 463/2237/16-ц, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20.11.2018 скасовано, визнано незаконним та скасовано з часу оформлення Наказ Управління комунальної власності ЛМР від 11.07.2008 № 1335 Ж-Л щодо приватизації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 75 кв. м. з коморою в підвалі площею 22,4 кв. м.; а також визнано протиправним та скасовано з часу оформлення свідоцтво від 11.07.2008., виданого відділом приватизації майна Личаківського району м. Львова № Л 18349 про право спільної сумісної власності громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказану квартиру загальною площею 75 кв. м. із коморою в підвалі площею 22,4 кв. м.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.04.2021 постанову Львівського апеляційного суду від 11.08.2020 залишено без змін.

Отже, суд дійшов висновку, що встановлені обставини у даній справі свідчать про наявність спору про право.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13, в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 826/631/15.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №536/233/16-ц викладено правовий висновок про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право цивільне, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Так, спірні правовідносини стосуються приміщення підвалу загальною площею 22,4 кв м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_2 , та належав на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі наказу Управління комунальної власності Львівської міської ради від 11.07.2008р. № 1335 Ж-Л щодо приватизації ОСОБА_3 ОСОБА_4 1. квартири АДРЕСА_1 загальною площею 75 кв.м. з коморою в підвалі площею 22,4 кв.м. та свідоцтва від 11.07.2008р., виданого відділом приватизації майна Личаківського району м. Львова № Л 18349 про право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75 кв.м. із коморою в підвалі площею 22.4 кв.м, на який претендує і сама позивачка.

Оскільки, є такі, що набрали законної сили рішення судів у цивільній справі №463/2237/16-ц, якими скасовано наказ Управління комунальної власності Львівської міської ради від 11.07.2008р. № 1335 Ж-Л щодо приватизації ОСОБА_3 ОСОБА_4 1. квартири АДРЕСА_1 загальною площею 75 кв.м. з коморою в підвалі площею 22,4 кв.м. та свідоцтво від 11.07.2008р., видане відділом приватизації майна Личаківського району м. Львова № Л 18349 про право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75 кв.м. із коморою в підвалі площею 22.4 кв.м, даний спір не є публічно-правовим, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами ч. 2 ст. 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з квитанцією № 14685 від 01.09.2021 за подання цього позову позивачка сплатили по 908 грн судового збору.

Відтак, сплачений позивачкою за подання цієї позовної вимоги судовий збір підлягає поверненню позивачці.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248 КАС України суд, -

у х в а л и в :

1. Закрити провадження в адміністративній справі №380/15071/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Шеремети Мар`яни Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.

2. Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. згідно з квитанцією № 14685 від 01.09.2021.

3. Роз`яснити позивачці її право звернутися до місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

4. Роз`яснити позивачці, що повторне звернення до суду із тією самою позовною заявою не допускається.

5. Копії ухвали скерувати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими до статтями 293-296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Грень Н.М.