Справа № 320/15415/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року м.Київ № 320/15415/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСА ГРУП" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСА ГРУП" з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому ( з урахуванням уточнення позовних вимог) просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.09.2021 №22178/18-10 на загальну суму 156 270,00 грн (сто п`ятдесят шість тисяч двісті сімдесят гривень 00 коп) за платежем ПДВ та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.09.2021 № 22176/18-10 на загальну суму 464 835,00 грн (чотириста шістдесят чотири тисячі вісімсот тридцять п`ять гривень 00 коп), як сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що під час проведення камеральної перевірки ТОВ "АЛЕКСА ГРУП", відповідач безпідставно дійшов висновку про заниження суми ПДВ у розмірі 125 016 грн. та завищення товариством від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 464 835,00 грн. Пояснив, що за наслідками господарської операції з ТОВ "Лоран Інвест" на адресу позивача складено податкову накладну №6 від 29.09.2017, яка була зареєстрована в ЄРПН лише за рішенням суду 07.06.2021 датою подання 15.10.2017. Відразу після реєстрації зазначеної податкової накладної, ТОВ "АЛЕКСА ГРУП" відобразило податковий кредит в декларації з ПДВ за червень 2021 року. Під час перевірки відповідачем зроблено висновок, що товариство втратило своє право на формування податкового кредиту з ПДВ, оскільки таке право у відповідності до норм ст. 198 ПК України зберігається на протязі 1095 днів з дня складення податкової накладної. Позивач вважає такі висновки безпідставними, а податкові повідомлення-рішення протиправними.

Ухвалою суду від 15.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

Відповідач проти позову заперечував, надіслав до суду відзив, у якому зазначив, що за наслідками камеральної перевірки встановлено порушення ТОВ "АЛЕКСА ГРУП" вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 204 ст. 204 ПК України, а відтак донарахування суми ПДВ є правомірним та обґрунтованим. Звернув увагу, що нормами ПК України не передбачено виключень щодо термінів формування податкового кредиту за податковими накладними, які реєструються в ЄРПН за рішенням суду, а відтак включення до податкового кредиту суми у розмірі 589 850, 78 грн. за податковою накладною №6 від 15.10.2017 є неправомірним.

11.01.2022 на адресу суду разом з відзивом надійшло клопотання ГУ ДПС у Київській області про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 262 КАСУ передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, представник відповідача у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання представника відповідача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "АЛЕКСА ГРУП" зареєстрований як юридична особа 25.09.2013 (реєстраційний запис №0051300) та взято на облік в контролюючих органах. Видами господарської діяльності позивача за кодом КВЕД є: 46.19 «діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту»; КВЕД 82.99 «надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.»; КВЕД 47.99 «інші види роздрібної торгівлі поза магазинами»; КВЕД 64.99 «надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н. в. і. у.»; КВЕД 70.22 «консультування з питань комерційної діяльності й керування»; КВЕД 41.20 «будівництво житлових і нежитлових будівель (основний)».

Головним управлінням ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності, своєчасності подання податкової звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, своєчасності реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН ТОВ "АЛЕКСА ГРУП", про що складено акт перевірки від 20.08.2021 №13909/10-36-18-10/38912368.

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення п. 198.3, п.198.6 ст. 198 та п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження нарахувань з ПДВ на суму 125016 грн. та завищення суми, яка підлягала зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 464835 грн.

До вказаних висновків контролюючий орган дійшов з огляду на наступне.

ТОВ "АЛЕКСА ГРУП" в декларації з ПДВ за червень 2021 року сформувало податковий кредит на суму ПДВ 589 850, 78 грн. за рахунок складеної ТОВ "Лоран Інвест" податкової накладної №6 від 29.09.2017, яка була зареєстрована в ЄРПН лише за рішенням суду 07.06.2021 датою подання 15.10.2017.

Проте, у відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

А відтак, позивач втратив своє право на формування податкового кредиту ПДВ на підставі такої податкової накладної.

За наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 22.09.2021:

- №22178/18-10 на загальну суму 156 270,00 грн. за платежем ПДВ;

- № 22176/18-10 на загальну суму 464 835,00 грн , як сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДПС України від 05.11.2021 за №25038/6/99-00-06-01-05-06 вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом першим пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України ( у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Абзацом першим пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (абзац п`ятнадцятий пункту 201.10 статті 201 ПК України).

Як встановлено судом, податкова накладна складена постачальником у жовтні 2017 року.

На час їх складення абзаци четвертий та п`ятий пункту 198.6 статті 198 ПК України визначали:

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Отже, з 1 січня 2017 року перебіг строку протягом якого можливо включити суми податку на додану варіть до складу податкових накладних переривався на час зупинення реєстрації податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 ПК України.

Суд звертає увагу на те, що редакція пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, яка передбачала, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної перебіг строку для відображення податкового кредиту переривається на весь період зупинення реєстрації податкової накладної (редакція за період з 1 січня 2017 року по 3 грудня 2017 року), не діяла на момент включення позивачем сум податку на додану вартість на підставі відповідних податкових накладних до складу податкового кредиту (червень 2021 року).

Необхідно зазначити й те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабілізації розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України» від 9 листопада 2017 року № 2198-VIII, який набрав чинності 3 грудня 2017 року, в абзацах четвертому і п`ятому пункту 198.6 статті 198 ПК України цифри "365" замінено цифрами "1095", а друге речення виключено.

Аналогічний строк 1095 днів був зазначений у статті на момент виникнення спірних правовідносин - червень 2021 року.

На час формування податкового кредиту позивачем у червні 2021 року п. 198.6 ст. 198 ПК України не містив норми, що строк протягом якого можливо включити суми податку на додану варіть до складу податкових накладних переривається на час зупинення реєстрації податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 ПК України.

Суд звертає увагу, що на час формування позивачем податкового кредиту абзаци четвертий і п`ятий пункту 198.6 статті 198 ПК України були викладені у наступній редакції:

- у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування,

- суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що покупець має право відобразити суму податку на додану вартість у складі податкового кредиту на підставі отриманих податкових накладних протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Водночас, якщо податкові накладні зареєстровані продавцем товару в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку, податковий кредит формується на підставі податкових накладних в період реєстрації останніх, однак не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних.

Як убачається з матеріалів справи, податкова накладна №6 від 15.10.2017, подана для реєстрації в

ЄРПН у жовтні 2017 року, однак рішенням від 18.12.2017 №436689/38907145 в реєстрації податкової накладної відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2019 у справі №826/1613/18 визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 18.12.2017 №436689/38907145; зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОРАН ІНВЕСТ" від 29.09.2017 № 6 датою її фактичного надходження. Рішення набрало законної сили 03.07.2019.

Як зазначає в позовній заяві позивач, внаслідок бездіяльності посадових осіб ДПС України рішення суду було виконане лише 07.06.2021, тобто майже через два роки після набрання законної сили, що і позбавило позивача сформувати податковий кредит в межах визначеного п. 198.6 ст. 198 ПК України 1095- денного строку.

Суд звертає увагу на те, що у рішенні від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Стаття 129-1 Конституції визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Стаття 370 КАС України передбачає, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

На час набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/1613/18 положення ПК України не передбачали спеціальних строків виконання податковими органами судового рішення щодо реєстрації податкових накладних, а відтак для цілей цих правовідносин суд дійшов висновку про необхідність застосування загальних принципів щодо виконання судового рішення, що набрало законної сили, передбачених КАС України.

Зміст наявних у справі матеріалів, пояснень, наданих відповідачем під час судового процесу, свідчить про те, що Державна фіскальна служба України допустила протиправну бездіяльність та не вживала заходів щодо виконання судового рішення, що набрало законної сили протягом значного проміжку часу: з березня 2017 року по червень 2021 року. В матеріалах справи відсутні пояснення, які б свідчили про наявність обставин, які б вказували на неможливість виконання Державною фіскальною службою України судового рішення у справі №826/1613/18.

Наведене вище є свідченням того, що протиправна бездіяльність податкового органу щодо виконання судового рішення у справі №826/1613/18 не давала можливості позивачу реалізувати своє право на формування податкового кредиту на підставі податкової накладної, складеної постачальником у жовтні 2017 року.

Така поведінка Державної фіскальної служби України не може cлугувати законною підставою позбавлення позивача права на формування податкового кредиту за податковою накладною, складеною його постачальником ТОВ "Лоран Інвест" у жовтні 2017 року, а тому податкове повідомлення-рішення від 22.09.2021 №22178/18-10 на загальну суму 156 270,00 грн за платежем ПДВ та податкове повідомлення-рішення від 22.09.2021 № 22176/18-10 на загальну суму 464 835,00 грн, як сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, не відповідають вимогам, передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 30.09.2021 у справі 520/1013/2020.

У даному випадку, позивачем у даній справі було вчинено всіх залежних від нього заходів для недопущення порушення законодавства при реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, що виключає протиправність діянь платника податку, та як наслідок, притягнення його до відповідальності.

Крім того, відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування санкцій.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у загальному розмірі 9316,00 грн (платіжні доручення від 23.11.2021 №89320, №89321).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у розмірі 9316,00 грн.

Також, позивачем 31.12.2021 подано до суду клопотання про стягнення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 62110,50 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписи ст. 134 КАС України не виключають права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 р. (справа №810/4749/15) зазначив, що на підставі аналізу положень ст. 134 КАС України склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також, Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 р. (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 травня 2012 р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З заяви представника позивача вбачається, що він просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 62110,50 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача були подані при зверненні до суду: договір про надання правової допомоги №01/01 від 26.12.2019; додаток №2 від 09.11.2021 до договору про надання правової допомоги №01/01 від 26.12.2019; акт приймання-передачі №1 до додатку №2; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом.

Так, з наданого договору №01/01 від 26.12.2019 про надання правової допомоги вбачається, що між ТОВ "Алекса Груп" (клієнт) та адвокатом Ракітовим Олексієм Вікторовичем (адвокат) був укладений даний договір, згідно ст.1.1. якого клієнт доручає, а адвокат надає адвокатські послуги з усіх питань, що виникають при здійсненні господарської діяльності клієнта в об`ємі та на умовах, визначених цим договором та додатками до нього.

Згідно зі ст. 3 договору сторони погодились з тим, що за послуги адвоката, пов`язані з наданням правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар відповідно до додаткових угод, укладених сторонами до договору.

Відповідно до ст.2 Додатку №2 від 09.11.2021 до договору від 26.12.2019 №01/01 вартість гонорару адвоката складає 10% від загальної суми податкових повідомлень-рішень на загальну суму 621 105 грн., а саме: 62 110,50 грн.

Згідно з актом приймання-передачі №1 від 29.12.2021 до Додатку №2 від 09.11.2021, адвокат надав клієнту відповідно до умов договору наступні адвокатські послуги: збір та вивчення матеріалів для підготування позовної заяви; формування доказів по справі; формування платіжних доручень про сплату судового збору; формування інших додатків до позовної заяви; складання та оформлення позовної заяви, подача позовної заяви до суду.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи №320/15415/21, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

За таких обставин, суд вважає за необхідне зменшити розмір додаткових витрат на правничу допомогу до 15000,00 грн, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та відповідно стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ТОВ «Алекса Груп» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.09.2021 №22178/18-10 на загальну суму 156 270,00 грн (сто п`ятдесят шість тисяч двісті сімдесят гривень 00 коп) за платежем ПДВ.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.09.2021 № 22176/18-10 на загальну суму 464 835,00 грн (чотириста шістдесят чотири тисячі вісімсот тридцять п`ять гривень 00 коп), як сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ - 44096797) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСА ГРУП" (код ЄДРПОУ - 38912368) витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 (сорок тисяч) грн. та судовий збір у розмірі 9316,00 (дев`ять тисяч триста шіснадцять) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.