Справа № 200/16598/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року Справа№200/16598/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку загального позовного провадження (письмове провадження) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) відповідач 1

та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) відповідач 2

про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області в частині не зарахування до загального та пільгового період роботи з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи з 18.11.1997 року по 02.11.1998 року, період роботи з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року, період роботи з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року включно при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 67 від 25.06.2021 року про не зарахування до загального та пільгового стажу роботи періоду з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи з 18.11.1997 року по 02.11.1998 року, період роботи з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року, період роботи з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року включно при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецької області зарахувати до загального та пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи з 18.11.1997 року по 02.11.1998 року, період роботи з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року, період роботи з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року включно відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.06.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду роботи з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи з 18.11.1997 року по 02.11.1998 року, період роботи з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року, період роботи з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, п. п. 1 п. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням зарахованих до пільгового стажу періодів роботи.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Бабіча С.І. від 29 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/16598/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12 січня 2022 року до суду надійшло клопотання відповідача 2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яке обґрунтовано тим, що відповідач зацікавлений в дотриманні принципу рівності всіх перед законом та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно розпорядження керівника апарату суду від 17.01.2022 року № 59, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 200/16598/21 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бабіча С.І.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 року, справу передано на розгляд судді Кониченку Олегу Миколайовичу.

24 січня 2022 року ухвалою суду прийнято до розгляду адміністративну справу № 200/16598/21, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи розпочато спочатку.

24 січня 2022 року ухвалою суду клопотання відповідача 2 про розгляд справи 200/16598/21 в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Вищезазначений Указ Президента України затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 року № 2119-IX.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Донецький окружний адміністративний суд розташований в м. Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, системних ракетних обстрілів населених пунктів області, у тому числі м. Слов`янськ, які здійснюються державою-агресором та створюють суттєву загрозу життю та здоров`ю людей, керівництво Донецької обласної державної адміністрації через засоби масової інформації закликало мешканців області евакуюватись до більш безпечних регіонів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» від 12 квітня 2022 року № 440 відповідно до статті 60-2 Кодексу законів про працю України, статті 12-1 Закону України Про правовий режим воєнного стану? та статті 17 Закону України Про державну службу? Кабінет Міністрів України, установлено, що у період воєнного стану для державних службовців та працівників державного органу, які перебувають на території України, за рішенням керівника державної служби в державному органі може запроваджуватися дистанційна робота у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

В таких умовах керівництвом Донецького окружного адміністративного суду задля збереження життя та здоров`я працівників та відвідувачів суду прийнято рішення про подальшу організацію роботи установи в дистанційному режимі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма орган державної влади.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що 18.06.2021 року вона звернулась через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно до норм пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням № 67 від 25.06.2021 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області позивачу було відмовлено у призначені пенсії згідно до норм пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не враховано до пільгового стажу за даними нею довідками, уточнюючими пільговий характер роботи період роботи на гірника на маркшейдерських роботах другого розряду з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи геологом з 18.11.1997 року по 01.11.1998 року, період роботи дільничним маркшейдером з 02.11.1998 року по 28.09.2007 року, періоду роботи головним маркшейдером шахти в період з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року та свою відмову Головним Управлінням пенсійного фонду України в Івано-Франківській області мотивувало тим, що записи в трудовій книжці не містять необхідну інформацію для зарахування до пільгового стажу вказаних періодів, а саме: не зазначено розділ, підрозділ найменування списків, куди включено цей період роботи, відомості про атестацію та первинні документи, також вказано, що надані довідки про пільгових характер роботи не відповідають нормам постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, згідно якої робота маркшейдера, пов`язана з підземними роботами, відноситься до п/п «г» розділу 1 за умови зайнятості на підземних роботах 50 % і більше робочого часу на рік, для зарахування до підземного стажу періодів роботи на цих посадах потрібно підтвердження первинними документами про зайнятість на підземних роботах не менш як половину (та більше) робочого часу на рік.

Однак позивач вважає, що згідно довідок від 18.06.2012 року за № 13.2-34-12-2489 загальний підземний стаж за період роботи гірника на маркшейдерських роботах другого розряду з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи геологом з 18.11.1997 року по 01.11.1998 року, період роботи дільничним маркшейдером з 02.11.1998 року по 28.09.2007 року, періоду роботи головним маркшейдером шахти в період з 28.09.2007 року по 18.06.2012 року на ТЕ «Шахта Зоря» ДП «Сніжнеантрацит» її пільговий стаж складає 17 років 3 місяці,

Також відповідач 1 не врахував довідку видану Державним підприємством «Торезантрацит» на ім`я ОСОБА_1 , 1972 р.н. від 09.06.2021 року за № 0119-10/1382, яка підтверджує період її роботи гірника на маркшейдерських роботах другого розряду з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи геологом з 18.11.1997 року по 02.11.1998 року, період роботи дільничним маркшейдером з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року, періоду роботи головним маркшейдером шахти в період з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року, згідно якої позивач була занята на підземних роботах 50% та більше робочого часу.

Такі дії відповідача 1 позивач вважає протиправними, просить скасувати спірне рішення винесене за насідками розгляду її заяви, зобов`язати відповідачів 1 та 2 повторно розглянути її заяву про призначення пенсії з зарахуванням спірних періодів.

Також позивач посилається на те, що на спірні правовідносини поширюються висновки рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року по справі № 1-5/2018(746/15).

Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи за Списком №1 на підставі довідок від 09.06.2021 №№ 0119-10/1382, 0111910/1382, 011910/1383, оскільки довідки видані організацією, яка знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не підтверджені компетентними органами України.

Період роботи на посаді маркшейдера, згідно з трудовими книжками НОМЕР_3 та АВ №733339, до пільгового стажу по Списку №1 не враховано, оскільки відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 робота маркшейдера, пов`язана з підземними роботами, відноситься до пп. «г» розділу 1 за умови зайнятості на підземних роботах 50% і більше робочого часу на рік. Для зарахування до підземного стажу періодів роботи на цих посадах потрібно підтвердження первинними документами про зайнятість на підземних роботах не менш як половину та більше робочого часу на рік.

Відповідач 1 зазначає, що довідки, що підтверджують пільговий характер роботи ОСОБА_1 з 03.07.1995 по день видачі довідок 09.06.2021, завірені печаткою «Донецької народної Республіки», тобто є недійсними і не створюють жодних правових наслідків.

Документально підтверджений страховий стаж роботи ОСОБА_1 становить 23 роки 4 місяці 22 дні, однак не підтверджений необхідний пільговий стаж роботи.

Відповідач 1 зазначає, що системний аналіз норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058, Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що рішенням № 67 від 25.06.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу

Відповідач 2 зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VІІ - державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р, місто Сніжне належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження.

Згідно наявних у пенсійній справі позивачки матеріалах довідка, яка видана на підтвердження наявного трудового стажу видана підприємством, яке знаходиться на території тимчасово непідконтрольній українській владі. За даними, які наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, спірні періоди роботи також неможливо зарахувати до пільгового стажу у зв`язку з відсутністю в реєстрі даних про атестацію робочих місць за період з 2011 року.

Таким чином, відповідач 2 вважає, що у ГУ ПФУ відсутні достатні правові підстави для зарахування до пільгового стажу періодів роботи Позивачки з 03.07.1995 по 17.11.1997, з 18.11.1997 по 02.11.1998, 02.11.1998 по 27.09.2007, з 28.09.2007 по 21.11.2014.

Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.10.2017 року №, позивач перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_3 .

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 , робота в спірні періоди підтверджується згідно:

- записів №№1-2 позивач працювала з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року в ДП «Шахтоуправління «Сніжнеантрацит» Шахта «Зоря» гірником маркшейдерських робіт 2 розряду;

- записів №№ 2-3 позивач працювала з 18.11.1997 року по 01.11.1998 року в ДП «Шахтоуправління «Сніжнеантрацит» Шахта «Зоря» геологом;

- запису № 3-4 позивач працювала з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року в ДП «Шахтоуправління «Сніжнеантрацит» Шахта «Зоря» дільничний маркшейдером;

- записів №№ 4-6 позивач працювала з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року в ДП «Шахтоуправління «Сніжнеантрацит» Шахта «Зоря» головним маркшейдером шахти.

Також згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), що сформована 18.06.2021 року та міститься в матеріалах справи, позивач з 2000 року працювала за професією, що обліковується за кодом підстави для обліку спецстажу - ЗПЗ013А1.

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі Порядок №454), під кодом ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону: на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Згідно довідки ДП «Сніжнеантрацит» від 18.06.2012 року №13.2-34-12-2489, загальний підземний стаж позивача становить 17 років 3 місяці з 03.07.1995 року по 18.06.2012 року.

Згідно довідки «Шахти «Зоря» Міністерства вугілля та енергетики так званої «днр» від 09.06.2021 року №0119-10/1382, позивач працювала повний робочий день: з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року в Шахті «Зоря» за професією «гірник маркшейдерських робіт», зайнятість на підземних роботах 50% та більше робочого часу на рік, професія віднесена до Списку №1, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162; з 18.11.1997 року по 01.11.1998 року в Шахті «Зоря» за професією «геолог», зайнятість на підземних роботах 50% та більше робочого часу на рік, професія віднесена до Списку №1, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162; з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року в Шахті «Зоря» за професією «дільничний маркшейдер», зайнятість на підземних роботах 50% та більше робочого часу на рік, професія віднесена до Списку №1, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36; з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року за професією «маркшейдером шахти», зайнятість на підземних роботах 50% та більше робочого часу на рік, професія віднесена до Списку №1, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Згідно довідки № 011910/1382 від 09.06.2021 року «Шахти «Зоря» Міністерства вугілля та енергетики так званої «днр» з 07.08.1995 року по 22.02.1997 року позивач перебувала в частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, з 07.04.2003 року по 01.10.2005 року позивач перебувала в частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, прогулів немає, в страйках участі не приймала.

Згідно виписки з наказу ВО «Торезантрацит» Шахта «Зоря» від 26.01.1995 року №9 «Про пільгове пенсійне забезпечення», виданої ДП «Торезантрацит» так званої «днр», професії гірник на маркшейдерських роботах, геолог, дільничний маркшейдер атестовані за Списком №1 розділ 1, п. 1010100г.

Згідно виписки з наказу ВО «Сніжнеантрацит» Шахта «Зоря» від 11.02.2000 року №179 «Про пільгове пенсійне забезпечення», виданої ДП «Торезантрацит» так званої «днр», професія дільничний маркшейдер атестована за Списком №1 розділ 1, п. 11г.

Згідно виписки з наказу ДП «ДВЕК ВП «ШУ «Зоря-Північна»» від 14.02.2005 року №84 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», виданої ДП «Торезантрацит» так званої «днр», професії дільничний маркшейдер, головний маркшейдер атестовані за Списком №1 розділ 1, п. 11г, Постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року.

Згідно виписки з наказу ДП «Сніжнеантрацит» ТО «Шахта «Зоря» від 12.01.2010 року №11/к «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», виданої ДП «Торезантрацит» так званої «днр», професія головний маркшейдер атестована за Списком №1 розділ 1, п. 11г, Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року.

Також позивачем надано до суду довідки про підземні спуски за спірні періоди роботи, завірені підприємством, підпорядкованими органам управління так званої «днр».

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини виникнення спірних правовідносин, підтверджуються відповідачем 1, не спростовані відповідачем 2, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року, професії «гірники на маркшейдерських роботах», «геологи» віднесені до Списку №1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1010100г.

Згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року, професії «головні маркшейдери», «маркшейдери дільничні» віднесені до Списку №1, розділ 1, підрозділ 1б, код КП 1.1г.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 та 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Поряд з цим, судом встановлено, що в трудовій книжці необхідні відомості відсутні.

Позивачем надано до суду низку уточнюючих довідок та наказів про атестацію робочих місць за умовами праці, які надавались відповідачу 1 разом з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Зі змісту зазначених документів суд встановив, що уточнюючі довідки та виписки з наказів про атестацію робочих місць за умовами праці видані підприємствами, що підпорядковані так званій «днр».

Щодо допустимості та достовірність вказаних доказів суд зазначає, що в даному випадку до вказаних правовідносин підлягають застосуванню "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать .

В такому випадку, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи «Намібійські винятки», сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих органами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом в постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 310/8280/16-а та від 17 липня 2019 року у справі № 302/757/17-а.

Преамбулою Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) встановлено, що На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 (36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

09 липня 2003 року було прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

У пункті 3.1 рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

В пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно пункту 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення, тобто з 23 січня 2020 року.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи спір відносно визначення правових норм, які підлягають застосуванню при визначенні наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, суд керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду 03 листопада 2021 року.

В зазначеному рішенні колегія суддів дійшла висновку, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначила, що «частиною першою статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Основного закону державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

У контексті вимог статей 6, 8, 22, 46, 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 щодо порушень частини першої статті 8 Конституції України внаслідок підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи мають враховуватись всіма суб`єктами владних повноважень».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та висновки, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року поширюються на спірні правовідносини та підлягають застосуванню органами ПФУ.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд встановив, що відповідачем 1 безпідставно не зараховано спірні періоди до пільгового стажу позивача, доводи позовної заяви відповідачем 1 не спростовано.

Виходячи із встановлених обставин справи та комплексного аналізу законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу є необґрунтованим та прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не доведено, що воно прийнято з урахуванням засад добросовісності, розсудливості та пропорційності, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення відповідача 1 та необхідність його скасування.

Відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що визначений за принципом екстериторіальності структурний підрозділ органу ПФУ є тим органом, що призначає пенсію незалежно від місця реєстрації пенсіонера або перебування його на обліку в іншому органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації, тому обов`язок щодо відновлення порушеного права позивача щодо повторного розгляду заяви та зарахування спірного періоду має бути покладений на саме відповідача 1.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, в даному випадку зарахування до пільгового стажу спірних періодів, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, питання зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

Ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 29.11.2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково в частині визначення належного відповідача по справі, проте щодо відповідача 1 задоволено всі позовні вимоги, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь Державного бюджету України з відповідача 1 за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківській області (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області в частині не зарахування до пільгового період роботи з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи з 18.11.1997 року по 02.11.1998 року, період роботи з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року, період роботи з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року включно при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 67 від 25.06.2021 року про відмову в призначенні пенсії та не зарахування до пільгового стажу роботи періоду з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, період роботи з 18.11.1997 року по 02.11.1998 року, період роботи з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року, період роботи з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року включно при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 03.07.1995 року по 17.11.1997 року, періоду роботи з 18.11.1997 року по 02.11.1998 року, періоду роботи з 02.11.1998 року по 27.09.2007 року, періоду роботи з 28.09.2007 року по 21.11.2014 року, відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 (Дев`ятсот вісім) грн 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко