Справа № 460/2252/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/2252/22 пров. № А/857/6146/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Рівненського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року, ухвалене суддею Недашківською К.М. у м. Рівне в порядку письмового провадження у справі № 460/2252/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Рівненського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом у якому просять суд скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження № 64564565 та 64565087 від 13 січня 2021 року щодо виконання постанов № 45092328 та № 45092266 про стягнення з позивачів виконавчого збору в сумі 72755 грн. (станом на 17.02.2021 року залишок нестягнутого виконавчого збору становить 70616,76 грн.).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поддубного Максима Ігнатовича від 13.01.2022 про відкриття виконавчих проваджень № 64564565 та № 64565087 щодо стягнення з позивачів виконавчого збору в розмірі 72755,59 грн. (станом на 17.02.2021 року залишок нестягнутого виконавчого збору становить 70616,76 грн.).

Стягнуто на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 922 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Стягнуто на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 922 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Суд першої інстанції, при прийнятті цього рішення, виходив з того, що Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 року № 1730-VIII (далі Закон № 1730-VIII) були внесені зміни до частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом її доповнення пунктом 6, який передбачає, що виконавчий збір не стягується за постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності Законом № 1730-VIII.

Положення вказаного пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» набули чинності 30 листопада 2016 року та залишалися чинними і на дату прийняття оскаржених постанов про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2022 року.

Оскільки постанови про стягнення виконавчого збору № 45092328 від 27 жовтня 2014 року та № 45092266 від 27.10.2014 року були прийняті до дати набрання чинності Законом № 1730-VIII (яким внесені зміни до частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом її доповнення пунктом 6), то на них поширюється дія названої норми Закону стосовно не стягнення виконавчого збору.

Тому суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач неправомірно прийняв оскаржені постанови про відкриття виконавчого провадження.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Таку позицію пояснює тим, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження. Відповідач звертає увагу на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», які набули чинності 30 листопада 2016 року, оскільки у цьому пункті мова йде про те, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", в тому числі, згідно з постановами державних виконавців, прийнятими до набрання чинності зазначеним законом, а не Законом № 1730-VIII.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2014 року (справа № 1716/2987/2012) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 19.03.2008 року у розмірі 948226 грн 02 коп.

Рівненським районним судом Рівненської області сформовані виконавчі листи від 20.08.2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 19.03.2008 у розмірі 727555 грн 95 коп.

17.10.2014 року Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрив виконавчі провадження № 45092328 та № 45092266 з виконання виконавчих листів, виданих 01.08.2014 року Рівненським районним судом Рівненської області у справі № 1716/2987/2012, про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит», Філія Північно-Західне регіональне управління AT «Банк Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором в сумі 727555,95 грн.

27 жовтня 2014 року відповідач прийняв постанови про стягнення з боржників виконавчого збору у виконавчих провадженнях № 45092328 та № 45092266 в сумі 72755,59 грн.

18.09.2020 року, на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 1716/2987/2012 відбулась заміна стягувача на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла».

29 січня 2021 року ТзОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» звернулася до відповідача із заявами про повернення без виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

17 лютого 2021 року відповідач прийняв постанови про закінчення виконавчого провадження № 45092328 та № 45092266, у яких встановив, що за період перебування виконавчих документів на примусовому виконанні на користь стягувача стягнуто 20944,34 грн боргу, виконавчого збору в сумі 2138,83 грн, витрати погашені в повному обсязі. Залишок заборгованості за виконавчими документами станом на 17 лютого 2021 року становить 706611,61 грн, а залишок виконавчого збору 70616,76 грн.

Постанови про стягнення виконавчого збору від 27.10.2014 року у виконавчих провадженнях № 45092328 та № 45092266 виділено в окремі провадження та прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження № 64564565 та № 64565087 від 18.02.2021 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року у справі № 460/1457/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування цих постанов.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2021 року у справі № 460/1457/21 скасовано вказані вище постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, на підставі постанов від 27.10.2014 року у виконавчих провадженнях № 45092328 та № 45092266.

На виконання судового рішення ці постанови відповідач скасував.

Далі 23 липня 2021 року відповідач прийняв нові постанови про відкриття виконавчого провадження № 64564565 та №64565087 з примусового виконання постанов № 45092328 та № 45092266, виданих 27.10.2014 року, про стягнення виконавчого збору в сумі 72755,59 грн. (станом на 17 лютого 2021 року залишок нестягнутого виконавчого збору становить 70616,76 грн.)

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 року у справі № 460/11282/21, яке набрало законної сили 26.10.2021 року, постанови про відкриття виконавчого провадження № 64564565 та № 64565087 скасовані.

На виконання судового рішення ці постанови відповідач скасував.

Після цього, 13.01.2022 року відповідач прийняв нові постанови про відкриття виконавчого провадження № 64564565 щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 45092328 від 27.10.2014 року та № 64565087 щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 45092266 від 27.10.2014 року.

Не погодившись із цими рішеннями відповідача, позивачі оскаржили вказані постанови про відкриття виконавчих проваджень.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Апеляційний суд встановив, що постанови про стягнення виконавчого збору № 45092328 та № 45092266 відповідач прийняв 27.10.2014 року.

У кожній із цих постанов зазначено про стягнення із позивачів виконавчого збору в сумі 72755,59 грн. Виконавчий збір розрахований у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Ці постанови прийняті зважаючи на діючу на той час норму частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, згідно з якою, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Позивачі зазначають, що з 05.10.2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), правова норма частини 2 статті 27 якого передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Вказана норма діяла до 28.08.2018 року.

У зв`язку із цим позивачі вважають, що ця норма має зворотну силу в часі щодо розміру виконавчого збору, оскільки пом`якшує відповідальність особи.

Проте, апеляційний суд зазначає, що виконавчий збір це не санкція, а, як зазначено у частині 1 статті 27 Закону № 1404-VIII, плата за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Тому норми статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі правових норм, які пом`якшують відповідальність особи, на ці правовідносини не поширюються. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у цій справі позивачі не оскаржують постанови про стягнення виконавчого збору щодо розміру цього збору, тому апеляційний суд не надає їм оцінку. Ці постанови не скасовані, а отже є чинні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, оскільки, у цій справі оскаржуються постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору, як виконавчих документів, то дослідженню підлягає законність прийняття цих постанов.

Згідно з частиною 3 статтею 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до змісту цієї статті, постанову про стягнення виконавчого збору, державний виконавець виконує в порядку, встановленому цим Законом, тобто за загальними правилами виконання виконавчих документів.

Відповідно до Закону № 1404-VIII, та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства прийнято наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію № 512/5.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець, стягує не стягнуту в ході проведення виконавчих дій суму виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та виконує постанову про стягнення виконавчого збору в загальному порядку виконання виконавчих документів.

Відповідач відкрив виконавче провадження, щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору з дотриманням наведеного порядку, а тому апеляційний суд не бачить підстав для визнання постанов про відкриття виконавчого провадження протиправними.

Натомість, суд першої інстанції, приймаючи це рішення, виходив з того, що постанови про стягнення виконавчого збору, прийняті до набрання чинності Законом № 1730-VIII, яким до частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII додано пункт 6, не підлягають виконанню, в силу вимог пункту 6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII.

Однак, апеляційний суд не погоджується із позицією суду першої інстанції з огляду на те, що норма пункту 6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII, яка передбачає випадки коли судовий збір не стягується, стосується лише постанов про стягнення виконавчого збору, які прийняті у ході виконання виконавчих документів про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", а також постанов, які прийняті до набрання чинності цим законом та стосуються правовідносин, які врегульовані цим законом.

Отже, суд першої інстанції помилково розтлумачив норму пункту 6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII, внаслідок чого зробив невірний висновок про задоволення позову.

Підсумовуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що відповідач, при прийнятті оскаржених постанов про відкриття виконавчого провадження, щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору, як виконавчих документів, діяв правомірно, а тому ці постанови є законними.

Зважаючи на це у задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно із частиною 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив норми матеріального права, внаслідок чого зробив неправильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги підставними та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року в справі № 460/2252/22 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 18.07.2022 року