Справа № 300/1/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/1/22 пров. № А/857/8138/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Омеляновської Л.В.,

представника апелянта Федик Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року (ухвалене головуючим - суддею Микитюк Р.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1/22 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення винесено з порушенням чинного законодавства України, порушує її права, як підприємця та підлягає до скасування.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.03.2022 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області № ІФ2185/1510/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 06.10.2021 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в розмірі 120000 грн.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області по справі № 354/1215/21 позивача ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до відповідальності, в межах Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), передбаченою ч. 1 ст. 41 КУпАП. Враховуючи притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд зазначив про відсутність правових підстав притягнення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка використовує найману працю, за ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки, в даному випадку виникла подвійна відповідальність за одне порушення, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що за наслідками інспекційного відвідування позивача встановлено факти допуску до виконання трудових обов`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, а тому відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України до позивача застосовано штрафні санкції в загальній сумі 120000 грн, а позивача притягнуто до адміністративної відповідальності Яремчанським міським судом Івано-Франківської області на підставі протоколу, складеного головним державним інспектором Самуляк за порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 41 КУпАП, а не ч. 1 ст. 41 КУпАП, як зазначив суд у рішенні від 05.05.2022.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що на підставі підпункту третього пункту п`ятого Порядку № 823, відповідно до наказу від 09.08.2021 року № 911-Д та направлення від 09.08.2021 року № 5368, Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування (далі - інспекційне відвідування) у ФОП ОСОБА_1 (а.с. 56-57).

Направлення на проведення інспекційного відвідування вручено особисто позивачу, про що є відповідна відмітка на примірнику направлення (а.с.57).

09.08.2021 о 11 год. 00 хв. представником Управління Держпраці в Івано-Франківській області проведено інспекційне відвідування ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташованого за адресою, АДРЕСА_1 суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). 3a результатами проведеного інспекційного відвідування, виявлено порушення законодавства про працю та складено Акт планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду від 12.08.2021 № ІФ-2185/1510/AB (далі - Акт).

В розділі Опис виявлених порушень вимог законодавства Акта зафіксовано допущене позивачем порушення законодавства про працю, а саме ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч. 4 ст. 24 КЗпП України, а також Порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413, в порушення вимог яких ФОП ОСОБА_1 фактично допустила до роботи двох працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Під час проведення інспекційного відвідування за фактичною адресою здійснення підприємницької діяльності позивача ( АДРЕСА_1 , ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1») встановлено, що на робочих місцях перебували ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без укладення трудового договору (а.с. 58-63).

Відповідно до наданого ОСОБА_3 письмового пояснення від 09.08.2021 встановлено, що він стажується на посаді офіціанта у ФОП ОСОБА_1 з 07.08.2021. Додатково повідомив, що трудовий договір не укладав, заробітну плату не отримував. Також зазначив, що режим роботи з 10:00 до 18:00 (а.с. 64).

Згідно наданого ОСОБА_2 письмового пояснення вiд 09.08.2021 року встановлено, що вона стажується на посаді офіціанта у ФОП ОСОБА_1 з 07.08.2021. Додатково повідомила, що трудовий договір не укладала, заробітну плату не отримувала. Також зазначила, що до її професійних обов`язків входить обслуговування клієнтів та вивчення меню (а.с. 65).

Станом на день завершення інспекційного відвідування позивачем не надано документів, що підтверджували б офіційне працевлаштування вищезгаданих осіб.

Акт від 12.08.2021 року № ІФ-2185/1510/AB підписаний позивачкою без зауважень чи заперечень в той же день (а.с.62).

ФОП ОСОБА_1 . вiдповiдно до норм Порядку № 823 12.08.2021 винесено попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю № ІФ2185/1510/АВ/П/ПВ (а.с. 72).

Також, позивачці внесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 12.08.2021 № ІФ-2185/1510/AB/П, який вона отримала та підписала в той же день, яким надано строк на усунення виявлених порушень до 10.09.2021 (а.с. 66-67).

12.08.2021 року інспектором праці, що здійснювала інспекційне відвідування складено протокол про адміністративне правопорушення № ІФ-2185/1510/АВ/П/ПТ, який надіслано на розгляд до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області (а.с. 68-70).

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30.09.2021 у справі № 354/1215/21 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн (а.с. 11-12).

На виконання норм Порядку № 509 листом від 27.08.2021 за № 05-07/15-10/5741 позивачці надіслано повідомлення, що в уповноваженої посадової особи Управління отримано Акт складений за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) вiд 12.08.2021 року № ІФ-2185/1510/AB, у ході якого виявлено факт використання праці неоформлених працівників, для накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про право відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України (а.с. 74).

Даний лист направлений рекомендованим листом (квитанція №660). Згідно з даними трекінг відстеження сайту «АТ Укрпошта» відправлення вручено особисто 30.08.2021 (а.с. 75-76).

За таких умов, керуючись ч. 2 ст. 265 КЗпП України винесено постанову вiд 06.10.2021 № ІФ2185/1510/АВ/П/ПТ/ТД/-ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_4 в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень за порушення вимог законодавства про працю, а саме: ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч. 4 ст. 24 КЗпП України, відповідальність за які передбачена абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. (а.с. 79).

Позивач вважаючи оскаржену постановою протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у ст. 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 265 КЗпП України визначено перелік порушень законодавства про працю, за які юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Так, основними доводами позивача щодо протиправності прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу є подвійне притягнений оскаржуваною постановою до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення.

Колегія суддів вважає за потрібне вказати, що Об`єднана палата Верховного Суду під час розгляду справи № 260/1743/19 за схожих правовідносин у постанові від 22.12.2020 дійшла висновку, що в умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за статтею 265 КЗпП України та статтею 41 КУпАП, має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.

Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення господарської діяльності отримує додатковий правовий статус. Оскільки правовий статус підприємця фізична особа з повною цивільною дієздатністю набуває в порядку реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України та частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України).

Отже, фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого:

- штрафи, передбаченні статтею 265 Кодексу законів про працю України, є заходами фінансової відповідальності, а тому підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає;

- фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.

Апеляційний суд встановив те, що позивач притягнута до адміністративної відповідальності постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30.09.2021 у справі № 354/1215/21, за частиною 1 статті 41 КУпАП.

Так, в мотивувальній частині постанови Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30.09.2021 у справі № 354/1215/21 суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, тобто фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору(контракту), а тому її слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на неї адміністративне стягнення.

Отже, позивач як фізична особа - підприємець, який використовує найману працю, не може бути одночасно притягнутий до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.

Підхід, застосований відповідачем, в контексті обставин цієї справи, призвів до того, що позивача фактично притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за одне й те саме порушення двічі. Такий результат правозастосування, не зважаючи на причини його виникнення, не узгоджується з цілями ст. 61 Конституції України.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 19.03.2021 у справі № 300/195/20.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, що вона притягнута до відповідальності у вигляді штрафу за одне й те саме порушення двічі.

Відтак враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області № ІФ2185/1510/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 06.10.2021 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в розмірі 120000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі № 300/1/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 18 липня 2022 року