Справа № 990/84/22
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 липня 2022 року

м. Київ

справа №990/84/22

провадження № П/990/84/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Смоковича М. І.,

суддів: Данилевич Н. А., Калашнікової О. В., Уханенка С. А., Шевцової Н. В.,

за участі:

секретаря судового засідання Жидецької В. В.,

представника позивача адвоката Желудкова В. В.,

представника відповідача Басая В. О.,

представника третьої особи Шокуна О. В.,

розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Ради національної безпеки і оборони України, Кабінету Міністрів України, про скасування указу (в частині),

в с т а н о в и в:

Верховний Суд ухвалою від 06 червня 2022 року відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся його представник - адвокат Желудков В. В., до Президента України Зеленського В. О. з вимогами визнати протиправним і скасувати пункт 587 додатку № 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України Зеленського В. О. від 14 травня 2021 року № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі відповідно - рішення РНБО від 14 травня 2021 року та Указ № 203/2021).

Цією ж ухвалою суд, окрім іншого, залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Раду національної безпеки і оборони України та Кабінет Міністрів України, а також поновив позивачеві строк на звернення до суду з цим позовом, однак із застереженням, що висновок про поважність причин його пропуску основується на тій інформації й обставинах, які відомі на час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Нагадаємо, що представник позивача апелював до того, що шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом треба обчислювати від дати видання Указу Президента України від 05 жовтня 2021 року № 497/2021, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 05 жовтня 2021 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі відповідно - рішення РНБО від 05 жовтня 2021 року та Указ № 497/2021). Цими актами виправлено помилки у рішенні РНБО від 14 травня 2021 року, введеного в дію Указом № 203/2021, відтак пункт 587 додатку 1 до рішення РНБО від 14 травня 2021 року викладено в новій редакції: « ОСОБА_1 , ( ОСОБА_1 ), народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Азербайджанської Республіки, громадянин Азербайджанської Республіки» (первинно було зазначено « ОСОБА_1 »).

Як пояснив представник позивача, після виправлення помилок у персональних даних позивача задіяли санкції, зокрема ті, які стосуються його перебування на території України (санкції, введені в дію Указом № 203/2021, передбачають, з-поміж іншого, відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмову у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмову в продовженні строку перебування в Україні; відмову в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України (пункт 13 пункту 587 додатку 1 до рішення РНБО від 14 травня 2021 року). Тож позивач за посередництвом свого адвоката звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Цей позов надійшов до суду у червні 2022 року, тобто після спливу й шести місяців від дати видання Указу № 497/2021 (який завершився у квітні 2022 року). Утім тут суд, поряд з доводами про те, що юридичні наслідки, передбачені стосовно позивача рішенням РНБО від 14 травня 2021 року (введеного в дію Указом № 203/2021), тобто санкції, настали після видання Указу № 497/2021, взяв також до уваги доводи представника позивача про введення воєнного стану (з 24 лютого 2022 року) й обставини, за яких його введено, відтак дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду й відкрив провадження у справі. Водночас, з уваги на те, що поновлення строку звернення до суду одночасно із відкриттям провадження у справі не вичерпується на цій стадії (адже додаткові (нові) обставини можуть з`ясуватися згодом, після того як провадження буде відкрито, позаяк про них може повідомити інша сторона), суд додав, що не обмежений у можливості повернутися до розгляду цього питання знову.

З уваги на мотиви суду, викладені в ухвалі від 06 червня 2022 року, представник відповідача - Басай В. О. подав відзив на касаційну скаргу, у якому передовсім висловив проханням залишити цей позов без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Пояснив, що юридичні наслідки у зв`язку з виданням Указу № 203/2021 настали для позивача задовго до внесення до нього змін (в частині персональних даних) згідно з Указом № 497/2021. Для підтвердження своїх доводів представник відповідача звернувся до Державної міграційної служби України (запит від 16 червня 2022 року № 45-01/119) з проханням повідомити про вжиті заходи щодо позивача (« ОСОБА_1 , ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на виконання рішення РНБО від 14 травня 2021 року, уведеного в дію Указом № 203/2021, в частині пункту 587 додатка 1 до зазначеного рішення (скасування посвідки на тимчасове проживання, відмову у продовженні строку перебування в Україні, примусове видворення за межі України тощо) і надати належні копії документів, які це підтверджують.

У відповідь Державна міграційна служба України листом від 23 червня 2022 року № 8.3-6712/1-22 повідомила, що на виконання рішення РНБО від 14 травня 2021 року, уведеного в дію Указом № 203/2021, в частині пункту 587 додатка 1, щодо позивача вжито такі заходи:

- рішенням від 12 серпня 2021 року, на підставі підп. 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322, відповідно до подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11 серпня 2021 року № 9861/55/01-2021, скасовано посвідку на тимчасове проживання;

- 18 серпня 2021 року, на підставі частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підп. «б» пункту 4 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року № 1235, відповідно до подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 13 серпня 2021 року № 9861/55/01-2021, прийнято рішенні про заборону в`їзду в Україну строком на три роки;

- 31 серпня 2021 року, на підставі статті 36 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11 серпня 2021 року № 9742/55/01-2021 року, прийнято рішення про примусове повернення до країни походження із забороною в`їзду на територію України (у цьому рішенні є відмітка, що позивач відмовився з ним ознайомлюватися);

- 10 листопада 2021 року, на підставі частини третьої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про заборону в`їзду строком на 10 років (що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну) і ухвалено рішення [від 10 листопада 2021 року] про примусове повернення до країни походження.

З погляду представника відповідача, обсяг наданих документів дає достатні підстави вважати, що неточності/помилки в імені позивача, які були допущенні у додатку 1 до рішення РНБО від 14 травня 2021 року (пункт 587), введеного в дію Указом № 203/2021, ніяким чином не перешкоджали реалізації санкцій, зокрема тих, які стосувалися перебування позивача на території України. Навпаки, як видно з наданих документів, санкції у цій частині застосовувалися, причому до того, як видано Указ № 497/2021, тому позивач і його представник помилково пов`язують початок перебігу строку на оскарження Указу № 203/2021 з виданням Указу № 497/2021.

Переконував, що строк для оскарження Указу № 203/2021 завершився у листопаді 2021 року, а не у квітні 2022 року, як вважає представник позивача. З урахуванням наведеного і з покликанням на частину четверту статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) представник відповідача Басай В.О. просив залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся його представник - адвокат Желудков В. В.

Представник позивача - адвокат Желудков В. В. подав письмові пояснення щодо заявленого клопотання (від 11 липня 2022 року), у яких ще раз звернув увагу на те, що в рішенні РНБО від 14 травня 2021 року, введеного в дію Указом № 203/2021, у пункті 587 допущено помилку в імені позивача (ОСОБА_1 замість (правильного) ОСОБА_1). Додав, що на ці порушення звернуло увагу також і Міністерство юстиції України за результатами правової експертизи проекту розпорядження Кабінету Міністрів України від 14 травня 2021 року № 442-р «Про внесення пропозицій щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». У своєму висновку від 14 травня 2021 року це відомство зазначило, що додатки 1-2 з переліком фізичних осіб, до яких необхідно застосувати санкції, не відповідають Порядку підготовки пропозицій Кабінету Міністрів України щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 888 «Деякі питання підготовки пропозицій Кабінету Міністрів України щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій», тому їх треба доопрацювати.

Крім того, зауваги представника позивача стосувалися також деяких документів, які надав представник відповідача. Зокрема йдеться про рішення Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київський області від 12 серпня 2021 року № 7876 про скасування посвідки на тимчасове проживання; рішення від 18 серпня 2021 року про заборону виїзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рішення від 31 серпня 2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни гр. Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ці документі, як пояснив представник позивача, містять правильну інформацію щодо імені [позивача], яке залежно від національних традицій може складатися з прізвища, власного імені та по батькові, дата народження, та зазначено латинськими літерами відповідно до написання в паспортному документі іноземця, у зв`язку з тим, що складались вони (документи) на основі даних, що містяться в реєстрах Державної міграційної служби України.

Ці документи містять також інформацію про те, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Додатку 1 до рішення РНБО від 14 травня 2021 року, перебуває за № 587, документований ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 . Однак, як пояснив представник позивача, зазначена інформація не відповідає дійсності, бо відповідно до додатку 1 до рішення РНБО від 14 травня 2021 року за № 587 перебуває інший іноземний громадянин, а саме: громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На цій підставі представник позивача - адвокат Желудков В. В. виснував, що документи, які надав представник відповідача, стосуються іншої особи.

Зауважив також, що рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 12 серпня 2021 року не підписане начальником; з ним (рішенням) не ознайомлений громадянин, відносно якого це рішення складено; немає відмітки про надсилання копії рішення; з рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни особа, відносно якої воно (рішення) складено, не ознайомлена, не зазначено про участь перекладача, немає даних про понятих.

Представник позивача наголосив, що органи Державної міграційної служби України не вживали жодних заходів для виконання Указу Президента України в частині, яка оскаржується (свідченням чого є те, що посвідка на тимчасове проживання у позивача не вилучена; до суду не подано клопотання про примусове видворення). Переконував, що не існувало жодних підстав для оскарження Указу № 203/2021, адже у додатку № 1 рішення РНБО від 14 травня 2021 року інформація про позивача була викладена з помилками. Відтак додав, що важливість дотримання встановлених правил щодо правильного написання даних для фізичної особи підтверджується виданням Указу № 497/2021.

На судовому засіданні представник позивача - адвокат Желудков В. В. підтримав свою позицію, навівши ті самі аргументи, що й у письмових поясненнях.

Представник відповідача підтримав своє клопотання про залишення цього позову без розгляду й ту позицію, якою він його обґрунтував.

Колегія суддів, заслухавши думку представників сторін і третьої особи, при постановленні цієї ухвали керувалася таким.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З документів, які надала Державна міграційна служба України у відповідь на звернення представника Президента України, видно, що виконання/реалізація рішення РНБО від 14 травня 2021 року, введеного в дію Указом № 203/2021, щодо ОСОБА_1 в частині, яка стосується підстав його перебування як іноземця на території України, розпочалася щонайпізніше у серпні 2021 року.

До прикладу, у рішенні від 18 серпня 2021 року про заборону в`їзду в Україну громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 мовиться, з-поміж іншого, про те, що зазначений громадянин є суб`єктом підвищеного злочинного впливу, який має статус «кримінального авторитета» та учасника злочинної групи і його включено до санкційного переліку за № 587 додатку 1 до рішення РНБО від 14 травня 2021 року, введеного в дію Указом № 203/2021.

Рішення від 31 серпня 2021 року про примусове повернення до країни походження громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 теж містить посилання на рішення РНБО від 14 травня 2021 року, введеного в дію Указом № 203/2021, як на підставу/привід для розгляду питання про примусове повернення зазначеного іноземця. Треба зауважити також, що в цьому рішенні є відмітки про відмову позивача (під підпис) з ним ознайомитися і виконати покладені зобов`язання щодо залишення території України.

Окрім того, у цих двох документах, як і в інших, долучених до справи, ім`я позивача (транслітероване) написано правильно - ОСОБА_1 (так само як і в посвідці на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , яку позивач отримав 05 травня 2021 року), хоча в додатку 1 до рішення РНБО від 14 травня 2021 року (пункт 587) на той час в цій частині ще була помилка («ОСОБА_1»), яку згодом довелося виправити (Указом № 497/2021).

Представник позивача слушно зауважив, що ім`я фізичної особи, до якої мають застосовуватися санкції, має писатися правильно й про це зазначено також у висновку Міністерства юстиції України від 14 травня 2021 року. Однак у контексті цього позову треба зауважити, що ця обставина (коректне ім`я «підсанкційної» фізичної особи) є значимою в аспекті ідентифікації особи, до якої треба застосувати санкції. Іншими словами, якщо неправильне (з помилками) ім`я фізичної особи, зазначене у рішенні РНБО щодо застосування санкцій, яке потім вводиться в дію Указом Президента України, впливає (перешкоджає) на застосування тих санкцій, які визначені щодо цієї особи рішенням РНБО (настільки, що їх застосування стає неможливим без усунення цих помилок), то в такому випадку є підстави вважати, що юридичні наслідки для такої фізичної особи (у виді санкцій) не настали й не могли настати щонайдалі до усунення помилок в імені.

У цій справі ситуація видалася дещо інакшою, аніж її трактував представник позивача, наполягаючи на тому, що його довірителя позбавили посвідки на тимчасове проживання в Україні й примусово видворили з України після того, як видано Указ № 497/2021. У його розумінні, наслідки введення в дію Указом № 203/2021 рішення РНБО від 14 травня 2021 року настали (чи могли настати) для позивача тільки після того, як було виправлено помилку у персональних даних згідно з рішенням РНБО від 05 жовтня 2021 року, яке введено в дію Указом № 497/2021.

З документів, які надав представник відповідача, видно, що помилка в персональних даних позивача, яку було допущено у рішенні РНБО від 14 травня 2021 року (пункт 587 додатку 1), введеного в дію Указом № 203/2021, не стала на заваді застосуванню до нього санкцій щодо перебування на території України (на чому власне і зосередив увагу представник позивача) і задовго до видання Указу № 497/2021 заходи, які вимагалися для виконання рішення РНБО від 14 травня 2021 року в цьому сегменті, уже почали застосовуватися.

На думку колегії суддів, те, що Указом № 497/2021 введено в дію рішення РНБО від 05 жовтня 2021 року й таким чином виправлено допущені помилки в рішення РНБО від 14 травня 2021 року у цьому описаному випадку свідчить не про те, що згадані рішення органів Державної міграційної служби України (видані до Указу № 497/2021), стосувалися іншої особи, як вважає представник позивача, а якраз навпаки - що в пункті 587 додатку 1 до рішення РНБО від 14 травня 2021 року мовилося про позивача - громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , й рішення органів Державної міграційної служби України, які надав представник відповідача, стосувалися саме його.

У межах цієї справи й на цій стадії її розгляду колегія суддів не дає правої оцінки рішенням органів Державної міграційної служби України в аспекті дотримання процедури їх видання. Рішення цих органів представник відповідача надав з метою довести, що Указ № 203/2021 таки спричинив для позивача правові наслідки до усунення допущених в ньому помилок й позивач не міг про це не знати. Виходячи з цього відлік строку на його оскарження треба починати з травня 2021 року. Суто в цій площині колегія суддів і розглядає зазначені рішення органів Державної міграційної служби України, про які, треба зауважити, представник позивача, коли одночасно з поданням позовної заяви просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, не повідомляв.

Після відкриття провадження у цій справі й на основі наданих відповідачем доказів виявилося, що про порушення Указом № 203/2021 прав та інтересів позивача останньому мало бути відомо принаймні у серпні 2021 року, коли його зобов`язали покинути територію України. Зважаючи на додатково з`ясовані в цій справі (нові) обставини, про які суду не було відомо на час відкриття провадження, шестимісячний строк для оскарження Указу № 203/2021 закінчився не у квітні 2022 року, як вважав представник позивача, а все таки у середині листопада 2021 року, через шість місяців від дати видання Указу № 203/2021, як то стверджує представник відповідача.

З уваги на аргументацію представника позивача у зіставленні з доданими до справи документами, причини, які зумовили пропуск цього строку (нагадаємо, що цей позов надійшов у червні 2022 року), на думку колегії суддів, не є поважними, тож і висновок, якого дійшов суд в ухвалі про відкриття провадження, був передчасним, що - відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України - дає підстави для залишення цього позову без розгляду.

За пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 250, 256, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Ради національної безпеки і оборони України, Кабінету Міністрів України, про визнання протиправним і скасування пункту 587 додатку № 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України Зеленського В. О. від 14 травня 2021 року № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» - залишити без розгляду.

Ухвала бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду і набирає законної сили в порядку і строки, визначені статтями 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст виготовлено 18 липня 2022 року.

Головуючий суддя М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

О. В. Калашнікова

С. А. Уханенко

Н. В. Шевцова