Справа № 380/11536/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

18 липня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Мельничока В.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вілінської Г.М.,

третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін заяву позивача про поновлення строку звернення до суду від 06.07.2022 у справі за позовом Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Бориславської міської ради Львівської області , місцезнаходження: 82300, Львівська обл., м.Борислав, вул.Шевченка, 42 (далі позивач) до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі відповідач), в якій позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 за його рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з бетонним фундаментом та профнастилу на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 16.04.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі, а також залучила до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі треті особи).

Ухвалою від 22.11.2021 суд залишив позовну заяву без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2022 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

12.05.2022 матеріали справи надійшли на адресу Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 16.05.2022 суддя продовжила розгляд справи № 380/11536/20.

Ухвалою від 30.06.2022 суд визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду та відмовив у задоволенні заяви позивача про поновлення такого строку від 28.06.2022, позовну заяву залишив без руху та встановив позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, вказавши інші підстави для поновлення такого строку.

06.07.2022 до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду. Така заява мотивована тим, що введені карантинні обмеження є поважною причиною пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

18.07.2022 відповідач подав до суду заперечення за заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, в яких вказав, що строк звернення до суду із цим позовом завершився ще задовго до запровадження на території України карантинних обмежень, а тому безпідставним є обґрунтування позивачем такої заяви введеним карантином.

У судовому засіданні представник позивача заяву про поновлення строку звернення до суду підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та його представник проти заяви позивача про поновлення строку звернення до суду заперечили та просили відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні треті особи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду підтримали та просив суд її задовольнити.

Суд розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

В абзаці другому частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Зазначеним Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Суд встановив, що позивач листом від 15.01.2018 № 3-21/124 зобов`язав відповідача у термін до 26.01.2018 демонтувати самовільно встановлений бетонний фундамент з металевими трубами без сітки (огорожу). У такому листі також зазначено, що у разі відмови у демонтуванні питання вирішуватиметься у судовому порядку.

Таким чином, підстави для пред`явлення позову Бориславською міською радою Львівської області про зобов`язання відповідача за його рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з бетонним фундаментом та профнастилу на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_2 , виникли 27.01.2018, тобто після закінчення встановленого у листі від 15.01.2018 № 3-21/124 терміну.

Відтак тримісячний строк звернення до суду із позовом про зобов`язання відповідача за його рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з бетонним фундаментом та профнастилу на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_2 , почав свій відлік саме з 27.01.2018.

Отже, останній день тримісячного строку звернення до суду із цим позовом припадав на 27.04.2018.

Натомість позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із цим позовом лише 03.12.2020, чим не дотримався тримісячного строку звернення до суду, встановленого в абзаці другому частини другої статті 122 КАС України.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач посилається на встановлений на території України з метою поширенню коронавірусної хвороби карантин, з приводу чого суд зазначає таке.

Кабінет Міністрів України 11.03.2020 прийняв постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211, якою з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин та запроваджено відповідні обмеження. У подальшому такий карантин та запроваджені обмеження неодноразово продовжувалися.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020) розділ VI КАС України доповнено пунктом 3, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 вказаного Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX (набрав чинності 17.07.2020) пункт 3 розділу VI КАС України викладено у новій редакції:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.».

З наведених положень вбачається, що введений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 карантин міг мати вплив на строк звернення до суду, починаючи з березня 2020 року. Водночас суд наголошує на тому, що строк звернення до суду із цим позовом сплив ще 27.04.2018.

Таким чином, введений на території України карантин не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Отже, поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, останній не навів, а суд не знайшов.

Суд при розгляді питання строку звернення до суду також враховує і те, що одним з визначальних критеріїв для прийняття рішення про недопуск особи до правосуддя та залишення позовної заяви без розгляду, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 №13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані («Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne», заява №116/1997/900/1112).

У справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, пункт 47) суд також постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення у справах: «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» («Kanye de Honji v. Spain») заява № 55782/00, пункт 36; «Гору проти Греції» (№ 3) («Gorou v. Greece» (no. 3), заява №21845/03, пункт 27; «Михолапа проти Латвії» («Miholapa v. Latvia»), заява № 61655/00, пункт 24 та «Андрєєва проти Латвії» («Andrejeva v. Latvia»), заява № 55707/00, пункт 99).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи («Ilhan v. Turkey», заява № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі «Мельник проти України» № 23436/03).

У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що строки позовної давності мають декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу («Stagno v. Belgium», заява № 1062/07). Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Наслідки пропуску строку звернення визначені у статті 123 КАС України, зокрема, в частині третій вказаної статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою, четвертою статті 123 вказаного Кодексу.

У зв`язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, а тому у заява позивача про поновлення строку звернення до суду не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини п`ятої статті 240 КАС України необхідно повернути з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись статтями 240, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду від 06.07.2022 у справі за позовом Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі, - відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення Бориславської міської ради Львівської області до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі.

Залишити без розгляду позовну заяву Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі.

Повернути з Державного бюджету України на користь Бориславської міської ради Львівської області (, місцезнаходження: 82300, Львівська обл., м.Борислав, вул.Шевченка, 42) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 19 липня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.