Справа № 160/22718/21
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

14 липня 2022 року справа № 160/22718/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

при секретарі Соловей Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 (суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення неотриманої частини заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.11.2021 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить стягнути з держави України в особі Дніпропетровської обласної прокуратури матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати у вигляді посадового окладу, визначеного частиною 3 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру», завдану неконституційними положеннями пункту 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного Кодексу України, за період з 01.07.2015 по 22.10.2021 в розмірі 1 383 811гр46коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.04.2003 по 22.10.2021 працював в органах прокуратури. В період з 01.07.2015 по 22.10.2021 держава Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури завдала матеріальну шкоду в сумі 1 383 811гр46коп у вигляді недоплаченого посадового окладу, визначеного частиною 3 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру».

Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 визнано неконституційним окреме положення пункту 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного Кодексу України в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру» застосовуються в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (ас1).

У відзиві на позовну заяву Дніпропетровська обласна прокуратура вказує, що у спірний період державним бюджетом України не виділялись кошти для реалізації положень статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру». Оплата праці працівникам прокуратури здійснювалась у відповідності до Постанови КМУ №505 від 31.05.2021 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Крім того, відповідно до пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №113 від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Позивач звільнений з органів прокуратури в зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а тому не може отримувати заробітну плату, встановлену для прокурорів окружних прокуратур (ас51).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 позов задоволений частково. Визнана протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати з 26.03.2020 по 22.10.2021 в порядку і розмірі, передбаченому частинами 2 5, 7 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язано нарахувати і виплатити різницю між фактично отриманою і належною до виплати заробітну плату.

Суд вказав, що після прийняття рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020, яким визнано неконституційним окреме положення пункту 26 Прикінцевих перехідних положень Бюджетного Кодексу України щодо виплати прокурорам заробітної плати в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, заробітна плата має виплачуватись в порядку і розмірах, передбачених статтею 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру» (ас93).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити в повністю. Посилається на те, що він має право на відшкодування збитків в повному обсязі оскільки відповідно до частини 3 статті 152 Конституції України, матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовуються державою у встановленому законом порядку (ас101).

В апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна прокуратура просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначають, що оскільки позивач не працював в окружній прокуратурі, а працював в місцевій прокуратурі, він не має права на отримання заробітної плати виходячи з посадового окладу відповідно до останньої редакції частини 3 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру».

Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №3330к від 19.10.2021 ОСОБА_1 з 22.10.2021 звільнений з посади прокурора Криничанського відділу Дніпродзержинської місцевої прокуратури та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. В зв`язку з тим, що позивач не пройшов атестацію, йому до дня звільнення виплачувалась заробітна плата в розмірі, встановленому постановою КМУ №505 від 31.05.2021 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», як це передбачено пунктом 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №113 від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який неконституційним не визнавався.

Головним розпорядником бюджетних коштів з фінансування діяльності прокуратури є Офіс Генерального прокурора, а тому Дніпропетровська обласна прокуратура не має повноважень нараховувати заробітну плату поза межами кошторису бюджетних видатків.

Також позивачем пропущений місячний строк звернення до суду у правовідносинах публічної служби, передбачений частиною 5 статтею 122 КАС України. Цей строк має відраховуватись від дати прийняття рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 (ас107).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру», заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатись іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру», заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру», посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частини 6 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру», прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років в розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік 10 відсотків, понад 3 роки 15 відсотків, понад 5 років 18 відсотків, понад 10 років 20 відсотків, понад 15 років 25 відсотків, понад 20 років 30 відсотків, понад 25 років 40 відсотків, понад 30 років 45 відсотків, понад 35 років 50 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини 7 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014, фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Законом України №1774 від 06.12.2016 частина 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладена в такій редакції: «Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».

Законом України №113 від 19.09.2019, який набрав чинності з 25.09.2019, частина 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» викладена в такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».

Законом України №79 від 28.12.2014 Прикінцеві і перехідні положення Бюджетного Кодексу України доповнені пунктом 26: «Установити, що норми і положення статей 20 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; статей 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; частин 1, 2 статті 9, статей 14, 22, 36, 37, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; частини 2 статті 12, пункту «ж» частини 1 статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров`я; статей 12 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; статті 9 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці, інших громадян похилого віку в Україні»; статті 43 Гірничого закону України; статей 6-1 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; статті 4 Закону України «Про встановлення державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей»; Закону України «Про вищу освіту»; частини 1 статті 25, частини 2 статті 35, частини 4 статті 36, частини 5 статті 41, статті 57, частини 2 статті 61 Закону України «Про освіту»; абзацу 2 частини 6 статті 11, частин 1, 2, 5 статті 14, статті 21, абзаців 2 9 частини 1 статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту»; абзацу 1 частини 2, абзаців 2, 4, 5 частини 3 статті 18, абзацу 3 частини 4 статті 21, абзацу 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту»; частини 2 статті 14, абзацу 2 частини 6 статті 16, абзацу 2 частини 3 статті 30, частини 5 статті 35 Закону України «Про дошкільну освіту»; абзацу другого частини першої статті 26, статті 28 Закону України «Про зайнятість населення»; статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»; частини 1 статті 25, статті 26 Закону України «Про дипломатичну службу»; частини 3 статті 22, частини 3 статті 29 Закону України «Про культуру»; статті 14 Закону України «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України»; статті 44 Закону України «Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності»; частини 3 статті 119, статті 250 Кодексу законів про працю України; частини 2 статті 13, частини 1 статті 14, абзацу 7 частини 2 статті 21 Закону України «Про театри і театральну справу»; абзаців 8, 9 частини 2 статті 28 Закону України «Про музеї і музейну справу»; частини 4 статті 19 Закону України «Про охорону праці»; частини 4 статті 23, частин 3, 19, 20, 29 статті 24, частини 3 статті 34 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»; частин 3 5 статті 26 Закону України «Про фізичну культуру і спорт»; частини 3 статті 69, статті 129, частини 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу»; абзацу 5 частини 3 статті 5, частини 5 статті 19 Закону України «Про охорону дитинства»; абзацу 2 пункту 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; другого речення частини 5 статті 6 Закону України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві»; абзацу 3 частини 2 статті 47 Закону України «Про професійно-технічну освіту»; частини 3 статті 15 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу»; частин 4 6 статті 14 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації і соціальний захист журналістів»; частини 1 статті 25 Закону України «Про оздоровлення і відпочинок дітей»; Закону України «Про державну службу»; статті 16 Закону України «Про запобігання корупції»; частини 1 статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; абзаців 3, 4 підпункту 8 пункту 8 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації»; статті 9-1, абзаців 1, 2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; частини 7 статті 21 Закону України «Про Національну гвардію України»; абзацу 6 частини 3 статті 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію»; статей 6, 7 Закону України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою»; статті 81, частин 16 18 статті 86, пунктів 13, 14 Перехідних положень Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру» застосовуються в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування».

Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного Кодексу України в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Конституційний Суд України зазначив, що стале забезпечення фінансування органів прокуратури, робота якої тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту. Потреба у належному матеріальному забезпеченні прокурорів випливає з характеру покладених на них службових обов`язків в зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності у ефективному судовому захисті прав громадян.

Статтею 87 Закону встановлені особливості забезпечення функціонування прокуратури, які полягають в тому, що держава забезпечує фінансування та належні умови функціонування прокуратури і діяльності прокурорів; забезпечення функціонування системи прокуратури передбачає: визначення в державному бюджеті України видатків на фінансування прокуратури не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення нею повноважень відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування прокуратури; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення прокурорів.

Однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального і соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, в тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією і законами України повноважень.

Наділивши Кабінет Міністрів України повноваженнями встановлювати порядок і розміри заробітної плати прокурора, законодавець запровадив відмінне від передбаченого статтею 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру» регулювання заробітної плати прокурора, що суперечить принципу верховенства права.

Відповідно до статі 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Проаналізувавши перелічені норми, колегія суддів погоджується з висновком окружного суду, що до прийняття рішення Конституційним Судом України, тобто до 26.03.2020, у Дніпропетровської обласної прокуратури не було законодавчих підстав для незастосування положень пункту 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного Кодексу України адже ця законодавча норма була діючою, а прокуратура не має права давати оцінку її конституційності.

Виконуючи вимоги закону, Дніпропетровська обласна прокуратура до 26.03.2020 правомірно виплачувала позивачу заробітну плату в розмірі, передбаченому Постановою КМУ №505 від 31.05.2021 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Натомість, після того як Конституційний Суд України визнав неконституційними положення пункту 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного Кодексу України в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, як правильно зазначив суд першої інстанції, у відповідача перестали існувати підстави для нарахування заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі, передбаченому Постановою КМУ №505 від 31.05.2021 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Посилання Дніпропетровської обласної прокуратури на абзац 3 пункт 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №113 від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», зокрема, що оплата праці працівників місцевих прокуратур до їх проходження атестації та переведення до окружних прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів, колегією суддів відхиляються.

Така правова позиція відповідача прямо протирічить положенням частини 1 статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру», відповідно до якої заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатись іншими нормативно-правовими актами; та висновку Конституційного Суду України, що виходячи зі статусу органів прокуратури, особливості покладених на неї завдань, що є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, - виплата прокурорам заробітної плати в порядку і розміру, встановленому Кабінетом Міністрів України, а не Законом України «Про прокуратуру», є порушенням принципу верховенства права.

Те що позивач працював в місцевій, а не окружній прокуратурі, не є перешкодою для нарахування і виплати заробітної плати відповідно до статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру». Адже відповідно до абзацу 1 пункт 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №113 від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», до початку роботи окружних прокуратур їх повноваження здійснювали місцеві прокуратури. Відтак в період з 26.03.2020 по 22.10.2021, працюючи у Дніпродзержинській місцевій прокуратурі (ас10,25), ОСОБА_1 здійснював повноваження прокурора окружної прокуратури, а тому має право на отримання заробітної плати, передбаченої статтею 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру», виходячи з виконаної роботу, яку держава оцінила, передбачивши посадовий оклад 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, до 31.12.2020; та 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з 01.01.2021.

В даному випадку критерієм для виплати в більшому розмірі не може бути проходження атестації, оскільки виконувана робота є однаковою та в одній і тій же установі, яка тільки змінила назву. Доки особа не звільнена в установленому законом порядку оплата праці за одну і ту ж роботу має бути однаковою як для осіб, які пройшли атестацію, так і для осіб, які очікують на її проходження та результати. В іншому випадку існування різних умов оплати праці прокурорів, які мають однаковий правовий статус, працюють в однакових умовах і виконують однакові функції, лише в зв`язку зі зміною назви органу прокуратури та проходженням чи непроходженням атестації, не може відповідати принципу верховенства права та є проявом дискримінації, на чому вірно наголосив окружний суд.

Європейський Суд з прав людини у справах Кечко проти України, Сук проти України та інших неодноразово наголошував, що державні органи не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на викладене, Дніпропетровська обласна прокуратура була зобов`язана після прийняття рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату у відповідності до статті 81 Закону України №1697 від 14.10.2014 «Про прокуратуру» та направити необхідні кошториси до головного розпорядника бюджетних коштів Офісу Генерального прокурора.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, суд першої інстанції правильно керувався частиною 2 статті 233 КЗпП України, відповідно до якої, в разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ас79).

Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів повторює, що до прийняття рішення Конституційним Судом України, тобто до 26.03.2020, у Дніпропетровської обласної прокуратури не було законодавчих підстав для незастосування положень пункту 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного Кодексу України. Тобто, відповідач діяв в межах чинного на той час законодавства. Рішення Конституційного Суду України не передбачає його ретроспективне застосування та не може змінювати стабільність правового стану і правової визначеності відносин між сторонами на період часу до його прийняття. Рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 не може впливати на минулі правовідносини між сторонами, а визначає як сторони мають поводити в майбутньому, тобто після скасування неконституційного акту.

Враховуючи відсутність у відповідача права на здійснення перерахунку та виплату заробітної плати ОСОБА_1 самостійно без правового врегулювання, в період з 01.07.2015 по 25.03.2020 Дніпропетровська обласна прокуратура не мала права виплачувати заробітну плату позивачу в іншому розмірі, ніж було передбачено Постановою КМУ №505 від 31.05.2021 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Відтак окружний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог за цей період.

Також колегія суддів відзначає, що в період 01.07.2015 по 25.03.2020 позивач отримував заробітну плату за виконану роботу в розмірах діючого на той час законодавства, тобто його праця не була безоплатною, а мала матеріальну винагороду у конкретних щомісячних виплатах нарівні з іншими працівниками прокуратури. Отже завдання збитків фактично не відбулось оскільки позивач повністю отримав нараховані йому суми, які до прийняття рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 не могли бути іншими.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 без змін

Постанова набирає законної сили з 14.07.2022 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 14.07.2022.

Повну постанову складено 15.07.2022.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова