Справа № 400/1266/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 р. № 400/1266/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Державної служби України з безпеки на транспорті, пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135,

про:скасування постанови від 13.10.2021 року № 306522,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) про скасування:

постанови 13.10.2021 № 306522 (далі Постанова № 306522) про застосування стосовно позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 8 500,00 гривень;

Розрахунку № б/н від 04.09.2021 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта № 00651010 від 04.09.2021.

Позов позивач обґрунтовує тим, що:

відповідачем застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф за відповідне правопорушення у розмірі 8 500,00 грн, у той час, коли розмір штрафу за таке правопорушення згідно з чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством становив 1 700,00 грн;

у діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки ним не допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм (при допустимій нормі 44 т вага брутто транспортного засобу становила 40,92 т);

на момент зважування відповідачем транспортного засобу позивача була відсутня методика вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантажень на вісь (осі) транспортного засобу, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

17.05.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 закрито провадження у справі № 400/1266/22 в частині позовних вимог про скасування Розрахунку № б/н від 04.09.2021 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта № 00651010 від 04.09.2021.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб та з 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3 розділу V Переліку територіальних громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 08 липня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 08.07.2022 № 147), Миколаївська міська територіальна громада, на території якої розміщується Миколаївський окружний адміністративний суд, віднесена до громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Враховуючи вищезазначене і значну інтенсивність воєнних (бойових) дій, що проводяться на цей час на території Миколаївської міської територіальної громади, суд не вбачає за можливе розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін. Тому ця справа розглядається судом у порядку письмового провадження. Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Адміністративний позов і ухвала суду від 17.05.2022 про відкриття провадження надіслані Державній службі України з безпеки на транспорті в її електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним відповідно 14.02.2022 і 17.05.2022, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали правом на подання відзиву відповідачі не скористались.

Поряд з цим, 15.07.2022 від представника Державної служби України з безпеки на транспорті через канцелярію суду засобами електронної пошти надійшов відзив на позовну заяву, тобто із значним порушенням строку для його подання.

У вищезазначеній процесуальній заяві представник Державної служби України з безпеки на транспорті заперечив проти задоволення позову і просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю, а також клопотав про поновлення строку для надання відзиву з додатками.

Разом з тим, у цій заяві не зазначено, чим обумовлено таке значне прощення Державною службою України з безпеки на транспорті строку для подання відзиву. Будь-яких аргументів і доводів з цього приводу не наведено.

Відтак суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення строку для надання відзиву. Зазначена процесуальна заява представника відповідача не може вважатися заявою по сутті справи.

Що стосується безпосередньо позовних вимог, то підставами для відмови у задоволенні позові представник Державної служби України з безпеки на транспорті зазначає наступні:

згідно з товарно-транспортною накладною № 416597 автомобільним перевізником зазначено ОСОБА_2 ;

при перевезенні вантажу з перевищенням вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який у водія був відсутній;

відсутність затвердженої методики проведення габаритно-вагового контролю не може бути підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових параметрів;

зважування відповідного транспортного засобу здійснювалось належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані;

запрошення на розгляд справи позивачу було направлено рекомендованим листом, але з невідомих причин лист був повернутий до відповідача з зазначенням причини повернення, а саме «Закінчення строку зберігання»; на розгляд справи не навів доводів, що спростовують той факт, що позивач був автомобільним перевізником 04.09.2021.

Розглянувши позовну заяву по суті, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є власником вантажного спеціалізованого сідлового тягача IVECO MAGIRUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та причепа KOGEL AWE 18, реєстраційний номер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ).

Автомобільний перевізник ОСОБА_3 вищезазначеними транспортними засобами здійснював перевезення насипом ячменю масою брутто 40,92 т із села Богдарівка Бобринецького району Кіровоградської області до м. Чорноморськ Одеської області, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 03.09.2021 № 416597.

04.09.2021 посадова особа відповідача провела на автомобільній дорозі М-14 «Одеса-Мелітополь» 21 км + 500 м ваговий контроль транспортного засобу IVECO MAGIRUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом KOGEL AWE 18, реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що склала Довідку № 0055640 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.09.2021 та Акт № 0065010 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 04.09.2021. Відповідно до зазначено акта під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм, а саме: при нормативно допустимому осьовому навантаженні 11,00 т фактичне навантаження на одну з осей становило 11,95 тонн.

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 307255 від 04.09.2021. Відповідно до зазначеного акта автомобільним перевізником допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

30.09.2021 відповідач направив на адресу позивача Запрошення № 82423/20.2/24-21 у розгляді справи за актом № 307255 про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт в Одеській області, відповідно до якого позивачу запропоновано прибути 13.10.2021 в Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки для участі у розгляді справи про допущене позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Зазначене Запрошення відповідач надіслав позивачу рекомендованим листом, яке позивач не отримав. Відповідно до довідки ф. 20 лист підлягає поверненню у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Згідно зі штемпелем установи зв`язку цей лист відправлено назад відповідачу 15.11.2021.

13.10.2021 Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) винесено на підставі акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.09.2021 № 307255 постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 306522.

Згідно з цією постановою позивачем допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а також постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф 8 500,00 гривень.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті утворені як структурні підрозділи апарату Служби, зокрема, Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Таким чином, Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки не мало статусу юридичної особи, а його посадові особи були посадовими особами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.

З огляду на це суд прийшов до висновку, що посадові особи відповідача, зокрема, такого структурного підрозділу його апарату як Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, мали повноваження на розгляд справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується (частина вісімнадцята статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021).

Абзацом першим пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567) (у редакції, чинній до 04.02.2022), справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Оскаржувана постанова винесена відповідачем 13.10.2021, тобто в межах двомісячного терміну з дня складення відповідного акта (04.09.2021).

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри який перевищують нормативні допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розміри плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Абзацом першим пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (у редакції, чинній до 16.02.2022), встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до абзацу три пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (у редакції, чинній до 16.02.2022), рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Таким чином, законодавством передбачено можливість перевезення з перевищенням габаритно-вагових норм лише неподільних вантажів. Перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами заборонено без будь-яких виключень. Відтак дозволи на такі перевезення, не порушуючи законодавство, не можуть бути виданні.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено юридичну відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Вище суд зазначав, що згідно з чинного законодавства дозвіл на перевезення вантажів з перевищенням габаритно-вагових норм надається виключно щодо неподільних вантажів, а у спірних правовідносинах автомобільний перевізник перевозив подільний вантаж ячмінь. Дозволи на перевезення зазначеного вантажу не видаються.

Тобто у діяннях автомобільного перевізника відсутній юридичний склад правопорушення, встановлений абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021).

Тому суд прийшов до висновку, що Постанова № 306522 є протиправною, оскільки винесена щодо вчинення позивачем правопорушення, юридичний склад якого відсутній у діянні автомобільного перевізника.

При цьому суд звертає увагу на те, що юридична відповідальність автомобільних перевізників за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні подільних вантажів була введена Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» шляхом викладення в новій редакції абзаців чотирнадцять-шістнадцять частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Набрав чинності зазначений Закон України 01.10.2021, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відтак до спірних правовідносин необхідно застосовувати правові норми, що були чинними на момент їх виникнення.

У позовній заяві позивач акцентує увагу на тому, що відповідачем застосовано до нього адміністративно-господарський штраф за відповідне правопорушення у розмірі 8 500,00 грн (500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян), у той час, коли розмір штрафу за таке правопорушення згідно з чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством становив 1 700,00 грн (100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Відповідно до абзацу чотирнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто на момент виникнення спірних правовідносин абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за вчинення відповідних правопорушень передбачався штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а не 100, на чому наполягає позивач.

Тому зазначені твердження позивача суд відхилив як необґрунтовані.

Крім цього, суд встановив наступне.

Абзацом першим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Таким чином, суб`єктами адміністративних правопорушень, диспозиції яких передбачені статтею 60 зазначеного Закону України, є автомобільні перевізники.

Відповідно до абзацу дев`ятнадцять частини першої статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з абзацом сімнадцятим глави 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезення вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Будь-яких вимог щодо того, щоб перевізник зобов`язаний при перевезенні використовувати виключно ті транспортні засоби, які перебувають у його власності або в оренді, законодавством не встановлено.

Таким чином, автомобільний перевізник може використовувати при перевезені вантажів транспортні засоби, що йому не належать на праві власності або не перебувають в нього в оренді.

За правопорушення, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», притягаються автомобільні перевізники не залежно від того, чи належить їм відповідний транспортний засіб на праві власності, а також чи перебувають транспортні засоби в них в оренді.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021) автомобільний перевізник, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацами першим і другим пункту 11.1 глави 11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже, водій транспортного засобу при перевезені вантажів обов`язково повинен мати при собі і зобов`язаний пред`явити посадовим особам відповідача при здійсненні ними контрольних заходів товарно-транспортну накладну, у якій повинно бути зазначено інформацію про автомобільного перевізника.

Суд встановив, що автомобільним перевізником у товарно-транспортній накладній від 03.09.2021 № 416597, яку надав водій посадовим особам відповідача під час проведення відповідної перевірки, вказаний ОСОБА_3 , а не позивач.

Більше того, відповідач на момент виникнення спірних правовідносин достеменно володів інформацією, що згідно з товарно-транспортною накладною автомобільним перевізником був ОСОБА_3 , що підтверджується його процесуальною заявою, отриманою судом 15.07.2022.

Відповідно до абзаців першого і другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У матеріалах справи відсутні докази того, що на момент виникнення спірних правовідносин, позивач був автомобільним перевізником. Відповідач будь-яких доказів, які підтверджували б протилежне, суду не надав.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позивач не був автомобільним перевізником, а отже адміністративних правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не вчиняв.

Тобто Постанова № 306522 прийнята з порушенням абзацу першого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки складена стосовно неналежного суб`єкта (не автомобільного перевізника).

Крім того, згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» мовою нормативно-правових актів і актів індивідуальної дії, діловодства і документообігу органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування є державна мова.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» встановлено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Суд встановив, що у контрольному талоні зважування, проведеного відповідачем, вся інформація викладена російською мовою, тобто з порушенням статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». А тому цей талон не породжує жодних юридичних наслідків.

Як наслідок, використання відомостей, що зазначені в цьому талоні, для складання інших документів управлінської діяльності є протиправним.

Складення на підставі контрольного талона зважування Довідки № 0055640 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.09.2021, Акта № 0065010 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 04.09.2021 та Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 307255 від 04.09.2021 є таким, що здійснено з порушенням статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Оскаржувана постанова складена на підставі протиправного акта проведення перевірки, а тому і вона також є протиправною.

Крім цього, відповідно до частини двадцять першої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та / або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879) (у редакції, чинній до 16.02.2022), встановлено, що вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Тобто на день виникнення спірних правовідносин чинною була імперативна норма про те, що вимірювання (зважування) повинно проводитись згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 Положення про Міністерство економіки України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 124), Міністерство економіки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері технічного регулювання, стандартизації, метрології та метрологічної діяльності.

Відповідна методика, якою повинен був керуватися відповідач під час проведення габаритно-вагового контролю, не була затверджена Міністерством економіки України. А отже у нього були відсутні правові підстави складати будь-які акти за результатами відповідних вимірювань (зважувань).

Цей висновок повністю кореспондується з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09.02.2022 № 105 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2021 р. № 1306 і 27 червня 2007 р. № 879» (набрала чинності 16.02.2022), згідно з якою до 31.12.2023 у підпункті 2 пункту 2 Порядку № 879 слова «, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології» виключено.

Відтак суд прийшов до висновку, що відповідач при прийняті оскаржуваної постанови порушив вимоги підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879.

З огляду на вищевстановлені порушення абзацу першого, чотирнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», частин першої та шостої статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» і підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879, допущені відповідачем при складені оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про те, що Постанова № 306522 є протиправною, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позовною вимогою в цій справі є лише скасування Постанови № 306522.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

При вирішенні цієї справи суд встановив, що оскаржувана постанова є протиправною.

У зв`язку з цим суд прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання Постанови № 306522 протиправною.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

Судові витрати у цій справі становить судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений позивачем 18.01.2022, що підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) про застосування адміністративно-господарського штрафу № 306522 від 13.10.2021.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 15 липня 2022 року