Справа № 400/1826/22
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 р. Справа № 400/1826/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,
про:визнання протиправною та скасування постанови від 13.01.2022 року № 336002,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області (далі відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову №336002 від 13.01.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» ОСОБА_1 .

Свій позов обґрунтовує наступним:

Позивач зазначає, що відповідно до договору оренди транспортних засобів від 08.05.2020 року автомобіль ДАФ державний номер НОМЕР_1 передано в оренду ТОВ «ЛУКСЕНГГНА». ОСОБА_1 є фактично лише власником транспортного засобу, та на час проведення перевірки не здійснювала господарської діяльності з надання послуг перевезення автомобільним транспортом. Таким чином до Позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф, як до перевізника, яким він не являється.

Крім того, позивач звертає увагу, що обов`язок ведення реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв тахокарт, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, та відповідальність за недотримання вказаних вимог, покладений на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення. В даному випадку очевидно, що вантажні перевезення здійснювались автомобілем позивача саме в межах України і є внутрішніми.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 11.02.2022 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем не надано відзиву на адміністративний позов, хоча останній був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Відповідно до постанови Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області № 336002 від 13.01.2022 року ОСОБА_1 24 листопада 2021 року на а/д Н-16 39 км. + 800 м. допущено порушення ЗУ «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абзацом 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме особистої картки водія ОСОБА_2 до цифрового тахографа, роздруківки даних роботи водія автомобіля (ДАФ державний номер НОМЕР_1 (акт 319038).

Судом також досліджено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 319038 від 24.11.2021 року, згідно з яким виявлено порушення наказу Мінтрансзв`язку № 385 від 24.06.2010 року (транспортний засіб обладнаний повіреним цифровим тахографом). Відсутній документ, що підтверджує законність використання транспортного засобу перевізником, який вказаний у ТТН серія 12 ААД № 156303 від 24.11.2021 року, у тому числі порушення відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абз. 3 частина 1 статті 60 перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього закону, а саме відсутня картка водія до цифрового тахографа або роздруківка даних роботи цифрового тахографа за 24.11.2021 водія ОСОБА_2 .

У матеріалах справи також наявна копія нотаріально засвідченого Договору найму (оренди) транспортних засобів від 08.05.2020 року. Відповідно до предмету зазначеного договору ОСОБА_1 передає, а ТОВ «ЛУКСЕНІТНА» приймає в тимчасове платне користування наступні транспортні засоби, зокрема: вантажний спеціалізований сідловий тягач ДАФ реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до пункту 2.1. договору строк його дії до 08.05.2025 року.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (зі змінами) затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Положення).

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

У відповідності до абз. 1 п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. У відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті», реорганізовано територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, зокрема, утворено Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області.

Стаття 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає, що Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України; державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі); рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів.

Згідно з пунктом 14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567), рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону.

Відповідно до п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з п. 20, 21 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

На підставі п. 25 27 Порядку № 1567 передбачено: що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час та місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів.

На підставі статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене висновується, що відповідач наділений повноваженнями стосовно здійснення рейдових перевірок дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Щодо автомобільного перевізника, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 800 Цивільного кодексу України, наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

У матеріалах справи наявна копія нотаріально засвідченого Договору найму (оренди) транспортних засобів від 08.05.2020 року, згідно з яким, позивачем передано в оренду ТОВ «ЛУКСЕНІТНА» транспортний засіб: вантажний спеціалізований сідловий тягач ДАФ реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Із аналізу вищевказаних норм законодавства та зазначеного Договору вбачається, що позивач у встановленому законодавством порядку передав право користування транспортним засобом іншій особі оформивши відповідний договір, тому позивач не може виступати автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 400/3267/21 на час складання акту перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом вищезазначений транспортний засіб був переданий позивачем в оренду ТОВ «Мостгрей», а тому ФОП ОСОБА_1 у даних правовідносинах не має статусу автомобільного перевізника та не може бути суб`єктом відповідальності.

Щодо відсутності на момент перевірки картки водія до цифрового тахографа або роздруківки даних роботи цифрового тахографа та притягнення до відповідальності за це:

Згідно з ч.ч. 4, 10 ст. 20 Закону України «Про автомобільний транспорт» до перевезень пасажирів автобусами у нічний час (з двадцять другої до шостої години), крім тих, що використовуються на маршрутах загального користування в режимі регулярних пасажирських перевезень, допускаються автобуси, обладнані контрольними приладами (тахографами) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв. На території України повинні виконуватися вимоги встановлення та використання на транспортних засобах, які призначаються для міжнародних перевезень, контрольних приладів (тахографів) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв, передбачені законодавством країн, на території яких виконуються перевезення.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 53 «Організація міжнародних перевезень пасажирів і вантажів» Закону України «Про автомобільний транспорт» у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

За змістом абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з преамбулою Закону України «Про автомобільний транспорт» саме цей Закон визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Із аналізу вищеозначених норм суд приходить до висновку, що питання застосування тахографів цим Законом визначено для конкретних випадків, які чітко передбачені відповідними статтями, зокрема, перевезення пасажирів автобусами у нічний час, для транспортних засобах, які призначаються для міжнародних перевезень, міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, при цьому, водії саме таких транспортних засобів зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Таким висновкам кореспондує і стаття 60 цього Закону, яка встановлює відповідальність саме за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не здійснювалось міжнародне перевезення, суд погоджується з висновками позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови.

Також, суд бере до уваги вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України, згідно з якою, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а також ч. 4 ст. 159 КАС України: неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. В аспекті зазначених норм, із аналізу наявних у справі матеріалів, враховуючи неподання відповідачем до суду відзиву без поважних причин, який був належним чином повідомлений про розгляд справи, висновується, що правомірність оскаржуваної постанови не доведено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова № 336002 від 13.01.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» винесена з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті як розпорядника бюджетних коштів.

Позивачем за подання даного позову сплачено 992,40 грн. судового збору, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Разом з цим, представник позивача у позові просить присудити на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано жодного доказу.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову №336002 від 13.01.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт».

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.07.2022 року.

Суддя О.В. Малих