Справа № 200/10368/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року справа №200/10368/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року (повне судове рішення складено 17 лютого 2021 у м. Слов`янськ) у справі № 200/10368/20-а (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 17424,33 грн; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні, починаючи з 16 жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 829,73 грн (т. 1 а.с. 1-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача вихідну допомогу при звільненні у сумі 17 424 грн 33 коп.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 жовтня 2020 року по 16 лютого 2021 року, у сумі - 17 419 грн 90 коп. - з відрахуванням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної прокуратури на користь позивача судовий збір у сумі 1681 грн 60 коп. (т. 1 а.с. 231-235).

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що Закон України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VІІ) та Закон України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі Закон № № 113-ІХ) є спеціальним по відношенню до інших нормативно-правових актів, у тому числі КЗпП України. Разом з тим, цими Законами не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону.

Апелянт зауважує, що юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача на підставі п. 9 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», в даному випадку є неуспішне проходження позивачем атестації, тобто ця підстава є відмінною від тих підстав, у зв`язку з якими ст. 44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги.

Також апелянт зазначає, що позивач оскаржив в судовому порядку своє звільнення. Відтак, посилається на постанову Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 686/20491/18, згідно якої за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Слід зазначити, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року було задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 200/10368/20-а змінено.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення суду слова і цифри «17419.90 грн.» замінено словами і цифрами «2000 (дві тисячі грн.)».

В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 листопада 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мигаль Христина Орестівна, задоволена частково.

Постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 200/10368/20-а в частині визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні скасована, а справа у цій частині направлена на новий розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 200/10368/20-а залишена без змін.

Отже, при новому розгляді предметом апеляційного перегляду є лише позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині (стягнення вихідної допомоги) рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 200/10368/20-а переглянуто як в апеляційному, так і касаційному порядку.

Сторони звернулись до суду з клопотанням розглядати справу за їх відсутності, тому відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Наказом в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 12 жовтня 2020 року № 1376-к, керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», пунктами 3, 6, підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», позивача звільнено з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області, - з 15 жовтня 2020 року на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури (а.с. 24).

Листом Донецької обласної прокуратури від 26.10.2020 № 0717-20 представнику позивача адвокату Мигаль Х.О. у відповідь на адвокатський запит вх. № 36051-20 від 21.10.2020, зокрема щодо правових підстав виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні, повідомлено про те, що норми Закону України «Про прокуратуру» є пріоритетними перед нормами КЗпП України, і трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального закону. Позивач був звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з огляду на рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, тобто звільнення позивача здійснено виключно з підстави, визначеної спеціальним законом, що не передбачає виплати вихідної допомоги. З огляду на викладене зазначено, що позивач не набув права на отримання вихідної допомоги (а.с. 31-34).

У довідці Донецької обласної прокуратури № 21-85-63 від 22.10.2020 «Про середньомісячну заробітну плату», середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місці роботи перед звільненням: серпень-вересень 2020 року становить - 17 424,33 грн, середньоденна заробітна плата за вказаний період становить - 829,73 грн (а.с. 35).

Вважаючи протиправною невиплату вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Як зазначалось вище, позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги вирішені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 200/10368/20-а, яке вже переглянуто як в апеляційному, так і касаційному порядку.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку невиплати при звільненні вихідної допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено під час розгляду справи, наказом в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 12 жовтня 2020 року № 1376-к позивача звільнено з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури з 15 жовтня 2020 року.

Не є спірною обставиною у справі, що на день звільнення Донецькою обласною прокуратурою позивачу не виплачено вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Матеріалами справи підтверджено, що повністю остаточний розрахунок з позивачем не було проведено у день звільнення.

В той же час, в апеляційній скарзі Донецька обласна прокуратура наполягала на застосуванні до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 05.08.2020 у справі № 686/20491/18, згідно якої за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

При цьому апелянт стверджував про те, що позивач оскаржив в судовому порядку своє звільнення.

Дійсно, відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/9932/20-а позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано наказ в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 12.10.2020 № 1376-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області з 15.10.2020.

Поновлено ОСОБА_1 у прокуратурі Донецької області на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області з 16.10.2020.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.10.2020 по 12.01.2022 у розмірі 257216,30 грн (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 у прокуратурі Донецької області на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Донецької області та в частині нарахування та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Зазначене судове рішення за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 21.02.2022.

Отже, в справі № 200/9932/20-а в порядку статтею 235 КЗпП України на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.10.2020 по 12.01.2022, а в нинішній справі він вимагає стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в порядку статті 117 КЗпП України за період з 16.10.2020.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 05.08.2020 у справі № 686/20491/18, за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Також в постанові від 29 листопада 2021 року в справі № 815/42/16 Верховний Суд зауважив, що позовні вимоги у частині оскарження бездіяльності ГУ МВС в Одеській області щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні й стягнення середнього заробітку за весь час затримки цієї виплати є взаємовиключними з вимогами стосовно оскарження наказу про звільнення, поновлення на роботі й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які були задоволені судами попередніх інстанцій. В цій справі Верховний Суд також послався на висновки Верховного Суду, викладених в постанові від 05.08.2020 у справі № 686/20491/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 в справі № 755/12623/19 дійшла наступних висновків:

«У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що ОСОБА_1 поновлено на роботі, тобто вона не має статусу звільненого працівника, а тому підстави покладення на роботодавця відповідальності за статтею 117 КЗпП України не виникли, що узгоджується з правовим висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 761/1812/16-ц (провадження № 61-5745св18).

Ні КЗпП України, ні Законом № 108/95-ВР не передбачено відповідальності роботодавця за порушення термінів виплати заробітної плати у вигляді стягнення на користь працівника, що продовжує працювати на підприємстві, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в цій частині з огляду на їх необґрунтованість.».

Слід також зазначити, що на виконання рішень судів в нинішній справі (№ 200/10368/20-а) органами Державної казначейської служби України 15.09.2021 за заявою ОСОБА_1 було проведено стягнення вихідної допомоги при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 19 424,33 грн (а.с.141,148-152).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 686/20491/18 та від 29 листопада 2021 року в справі № 815/42/16, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 в справі № 755/12623/19.

З огляду на зазначене, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку статті 117 КЗпП України за період з 16.10.2020, - відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду із даним позовом, позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1 681,60 грн (840,80 грн - як мінімальна ставка за вимогу про стягнення вихідної допомоги + 840,80 грн - як мінімальна ставка за вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги) (а.с. 116, 117).

За приписами ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі ? сплаченої суми - 840,80 грн.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 200/10368/20-а скасувати в частині стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 жовтня 2020 року по 16 лютого 2021 року, у сумі - 17 419 (сімнадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 90 коп. - з відрахуванням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, та

прийняти нову постанову, якою в задоволенні цієї частини позову - відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі № 200/10368/20-а слова і цифри «1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.» замінити словами і цифрами «840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.».

Повне судове рішення 19 липня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук