Справа № 640/10258/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Шуст Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Головне управління ДПС у м. Києві звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Державний проектний інститут «Діпроверф» (далі - ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф»), в якому просив:

- стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» () податковий борг в розмірі 1403701,70 грн. з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» () податковий борг в розмірі 1403701,70 грн. з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державне підприємство "Державний проектний інститут «Діпроверф» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у позові відмови повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що по податку на землю за підприємством не зареєстровано права власності чи права користування на земельну ділянку, а тому нарахування податкового боргу є безпідставним. Також, апелянт посилається на те, що 11 березня 2013 року Господарським судом міста Києва порушено провадження у справі № 910/3407/13 про банкрутство ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф», а тому, спірні суми податкового боргу повинні стягуватися у межах справи про банкрутство підприємства.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державне підприємство "Державний проектний інститут "Діпроверф" () є державним унітарним підприємством, що належить до сфери управління Фонду державного майна України.

Відповідно до довідки Головного управління ДПС у м. Києві станом на 28 січня 2021 року, згідно даних інтегрованих карток платника податків, ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф» рахується податковий борг на загальну суму 1 403 701,70 грн., а саме:

-земельний податок з юридичних осіб у розмірі - 617 657, 70 грн.;

- податок на додану вартість у розмірі - 786 044,00 грн.

Відповідачем подано до контролюючого органу: податкові декларації з податку на додану вартість та з плати на землю.

14 серпня 2018 року Головним управлінням ДПС у м. Києві виставлено податкову вимогу ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф» №1720 на суму податкового боргу 96448,32 грн, яку було направлено на адресу підприємства та вручено уповноваженому представникові за довіреністю.

Оскільки, в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач просить стягнути її у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. №2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 36.1 ст.36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як визначено пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Отже, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення Головного управління ДПС у м. Києві до суду з позовом про стягнення податкового боргу, за ДП "Державний проектний інститут "Діпроверф" обліковується податковий борг.

Так, відповідно до довідки Головного управління ДПС у м. Києві станом на 28 січня 2021 року, згідно даних інтегрованих карток платника податків, ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф» рахується податковий борг на загальну суму 1 403 701,70 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг відповідача на загальну суму 1 403 701,70 грн., виник на підставі податкових декларацій, самостійно поданих платником податків:

-земельний податок з юридичних осіб у розмірі - 617 657,70 грн.;

- податок на додану вартість у розмірі - 786 044,00 грн.

Заборгованість відповідача у розмірі 617 657,70 грн. виникла на підставі податкових декларацій з плати за землю за 2019-2021 роки.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції апелянт повідомив, що право користування земельною ділянкою за підприємством не оформлено та не зареєстровано, а тому, у підприємства відсутній обов`язок сплачувати земельний податок.

У зв`язку із чим, до податкових декларацій з плати за землю відповідачем 07 лютого 2022 року до податкового органу подано уточнюючі декларації з плати за землю за 2019, 2020, 2021 роки, в яких платником визначено нульові показники земельного податку.

З урахуванням того, що вказані уточнюючі декларації подані підприємством в межах 1095 днів та їх прийнято податковим органом, згідно квитанцій від 07 лютого 2022 року, а також, з огляду на відсутність відомостей від контролюючого органу про результати їх перевірки, колегія суддів вважає, що стягнення податкового боргу по земельному податку з юридичних осіб у розмірі - 617 657,70 грн. є передчасним.

Також, відповідач посилається на те, що 11 березня 2013 року Господарським судом міста Києва порушено провадження у справі № 910/3407/13 про банкрутство ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф», а тому, відповідно до п. 87.10 ст. 87 ПК України, до вимог контролюючого органу до платника податків застосовується порядок погашення грошових зобов`язань, передбачений Кодексом України з процедур банкрутства. Відтак, на думку апелянта, податок на додану вартість у розмірі 786 044,00 грн. судом першої інстанції з підприємства стягнуто безпідставно.

Проте, апелянтом не надано доказів того, що вказана сума податкового боргу відповідача є вимогами контролюючого органу у справі про банкрутство, які внесені до конкурсних кредиторських вимог у межах справи про банкрутство.

Відтак, колегія суддів зазначає, що у цій справі підлягає застосуванню порядок погашення грошових зобов`язань, передбачений ПК України.

Так, колегією суддів встановлено, що податковий борг відповідача з податку на додану вартість у розмірі - 786 044,00 грн. виник на підставі самостійно поданих податкових декларацій за 2019-2020 роки.

Доказів сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість самостійно визначеного платником податку матеріали справи не містять.

Пунктами 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно п. 58.3. ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу.

Пунктами 42.1, 42.2. ст. 42 ПК України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Отже, на виконання вимог ст. 59 ПК України, податковим органом правомірно сформовано та направлено ДП "Державний проектний інститут "Діпроверф" податкову вимогу №1720 від 14.08.2012 р. про сплату податкового боргу в сумі 96448,32 грн.

Матеріали справи свідчать, що вищезазначена вимога направлена відповідачу рекомендованим листом за його податковою адресою та отримана уповноваженим представником підприємства 11.09.2012 року, тобто, є належним чином врученою.

Згідно пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків врегульовано статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Положеннями п. 95.1 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

В силу пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що докази, які б підтверджували сплату спірної суми податкового боргу на момент вирішення спору, у справі відсутні, що є підставою для його стягнення у судового порядку.

Згідно пунктів 95.3-95.4 статті 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі - 786 044,00 грн. набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, беручи до уваги направлення податковим органом податкової вимоги у відповідності до ПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для стягнення з ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф» вказаної суми заборгованості.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, з огляду на додатково подані докази до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що розмір податкового боргу ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф» є невірним, а тому, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення наступного змісту: «Стягнути з ДП «Державний проектний інститут «Діпроверф», податковий борг в розмірі 786 044 грн. 00 коп. з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права частково призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає зміні.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року змінити, виклавши абзаци перший та другий резолютивної частини рішення наступного змісту:

«Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» () податковий борг в розмірі 786 044 (сімсот вісімдесят шість тисяч сорок чотири) грн. 00 коп. з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника».

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» (03110, м. Київ, вул. Преображенська, буд. 25, ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 17 685 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 99 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 14.07.2022 року.