Справа № 280/3194/22
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 липня 2022 року Справа № 280/3194/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7)

про: визнання протиправними дій та рішень суб`єктів владних повноважень, зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 13.01.2022 № 98 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

визнати протиправними дії відповідача 1 з відмови позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за зверненням позивача від 05.01.2022;

зобов`язати відповідача 1 зарахувати до загального стажу позивача період його роботи з 29.04.1997 по 16.02.1999, а також до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 період його роботи з 13.03.2000 по 25.07.2000, у зв`язку із чим призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.10.2021;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Вельможко А.І., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1079681 від 19.01.2022.

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач має необхідний стаж для призначення пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 7 років 14 днів. Зокрема, у період з 13.03.2000 по 24.02.2003 він працював за професією завантажувача-вивантажувача випалювальних та графітувальних печей, а у період з 25.02.2003 по 29.03.2007 за професією формувальника електродної маси. Однак, за позицією відповідача 1 та відповідача 2, не підлягає врахуванню у пільговий стаж період роботи позивача, зокрема, з 13.03.2000 по 25.07.2000, оскільки він не покривається п`ятирічною дією наказів про результати атестації робочих місць, які проводились на ПрАТ «Укрграфіт» несвоєчасно. З даного приводу представник позивача зазначив, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Щодо відмови відповідача 1 та відповідача 2 зарахувати до загального стажу позивача період роботи з 29.04.1997 по 16.02.1999 через не засвідчення запису про звільнення у трудовій книжці представник позивача зауважив, що неналежне оформлення трудової книжки роботодавцем також не може бути підставою для позбавлення працівника його права на пенсію. З огляду на викладені обставини, представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.05.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

10.06.2022 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 21133 від 10.06.2022), в якому представник відповідача 2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки трудова книжка підтверджує загальний стаж роботи позивача, але підтвердити пільговий стаж роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи. Також, представником відповідача 2 зазначено, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного п`ятирічного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду має бути підтверджене за результатами атестації робочого місця. Отже, оскільки в трудовій книжці позивача запис про період роботи позивача з 29.04.1997 по 16.02.1999 не засвідчений печаткою, а також оскільки відсутні відомості про атестацію робочого місця позивача у період роботи з 13.03.2000 по 25.07.2000, представник відповідача 2 стверджує, що підстави для задоволення позову у даному випадку відсутні.

13.06.2022 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 21445 від 13.06.2022), в якому представник відповідача 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки у разі відсутності необхідних реквізитів в трудовій книжці сумніву підлягає безпосередньо достовірність наведених в трудовій книжці відомостей. За таких обставин, враховуючи, що запис про період роботи позивача з 29.04.1997 по 16.02.1999 не засвідчений печаткою підприємства, представник відповідача 1 вважає оскаржувані дії та рішення відповідача 1 та відповідача 2 у відповідній частині правомірними. Крім того, представником відповідача 1 у відзиві на позовну заяву зауважено, що позивач не надав відомостей, які б підтверджували незмінність умов праці на своєму робочому місці у період з 13.03.2000 по 25.07.2000. З огляду на викладені обставини у їх сукупності, представник відповідача 1 просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

17.06.2022 судом отримано відповідь на відзив (вх.№ 22409 від 17.06.2022), в якій представник позивача зауважив, що доводи відповідача 1 та відповідача 2 стосовно неможливості зарахування періоду роботи позивача з 13.03.2000 по 25.07.2000 до його пільгового стажу за Списком № 1 у зв`язку з непроведенням атестації робочих місць є неспроможними в силу наявності релевантних висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з досліджуваних правовідносин, викладених у постановах від 16.09.2014 № 21-307а14 та від 05.03.2019 у справі № 679/774/16-а. У свою чергу, протиправність не зарахування спірного періоду роботи позивача з 29.04.1997 по 16.02.1999 до загального стажу, на думку представника позивача, підтверджується невиконанням відповідачем 1 та відповідачем 2 своїх обов`язків щодо повідомлення позивача про необхідність подання додаткових документів та ненадання допомоги у їх отриманні. Крім іншого, у відповіді на відзив зазначено, що спірний період роботи позивача з 29.04.1997 по 16.02.1999 підтверджується архівним витягом від 18.02.2022 № 04-23/30.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, встановив таке.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 1 зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 27.06.2002. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 2 зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 27.06.2002

05.01.2022 позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV).

За правилами екстериторіальності заява позивача з доданими до неї документами була передана відповідачем 1 на розгляд відповідачу 2.

Рішенням від 13.01.2022 № 98 відповідач 2 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не підлягають зарахуванню до страхового стажу періоди роботи позивача з 29.04.1997 по 16.02.1999 (у трудовій книжці запис про вказаний період роботи не засвідчений печаткою підприємства) та з 13.03.2020 по 25.07.2000 (відсутні відомості про атестацію робочого місця позивача) (а.с.19).

Листом від 24.01.2022 № 0800-0215-8/6393 відповідач 1 надіслав позивачу рішення відповідача 2 від 13.01.2022 № 98 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.20).

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням відповідача 2, позивач звернулась до відповідача 1 з відповідною заявою.

У порядку реагування на звернення позивача відповідач 1 склав та направив йому лист від 27.01.2022 № 0800-0215-8/7975, в якому зазначив, що згідно з сформованою електронною пенсійною справою запити до ПрАТ «Укрграфіт» про надання документів, уточнюючих пільговий характер робіт, та до ТОВ «Роса» про підтвердження загального стажу не направлялись. Також було зазначено, що рішенням відповідача 2 від 13.01.2022 № 98 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Вказане рішення завантажено до електронної пенсійної справи 14.01.2022 та направлено позивачу із супровідним листом від 24.01.2022 № 0800-0215-8/6393 (а.с.13-14).

10.02.2022 представник позивача звернулась до Архівного управління Запорізької міської ради з проханням надати довідки про заробітну плату позивача, підтверджуючі стаж позивача документи, а також справу Т-2 про перейменування підприємства за період роботи позивача у ТОВ «Роса», а саме з 29.04.1997 по 16.02.1999.

Листом від 18.02.2022 № 04-23/60 (а.с.21) Архівне управління Запорізької міської ради надало позивачу Архівний витяг з Наказу ТОВ «Роса» від 27.04.1997 № 2-к (а.с.22), з якого вбачається, що 27.04.1997 позивач був прийнятий на роботу до вказаного підприємства на посаду «машиніст бульдозера», а 16.02.1999 його було звільнено за власним бажанням.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача 2 від 13.01.2022 № 98 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд виходить із такого.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

В даний час пільговий стаж роботи обчислюється з урахуванням Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок № 383), затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383. Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

За приписами п. 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

У пункті 4.3 Порядку № 383 визначено, що у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (п. 10 Порядку № 383).

Отже, із наведених вище положень законодавства вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Слід зауважити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі Порядок № 442), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі Методичні рекомендації), затвердженими Постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку № 442 та пп. 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

У ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення законодавець регламентував адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання за порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці. Так, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 271 Кримінального кодексу України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку 1 або Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 29 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами 1 та 2 ст. 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII «Про охорону праці» (далі Закон України від 14.10.1992 № 2694-XII) працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком 1 та Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком 1 та Списком № 2.

При цьому, суд вважає, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Відповідний правозастосовний підхід є усталеним у вітчизняній судовій практиці у відповідній сфері правовідносин та відображений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 87951282), а також постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 732/2003/14 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 71766773) та від 05.03.2019 по справі № 679/774/16-а (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80269474).

Так, судом встановлено, що 05.10.2021 позивачу виповнилось п`ятдесят три роки (а.с.10). Позивач 05.01.2022 подав відповідачу 1 заяву про призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, яка за правилами екстериторіальності була передана на розгляд відповідачу 2. Однак, рішенням від 13.01.2022 № 98 відповідач 2 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не підлягають зарахуванню до страхового стажу періоди роботи позивача з 29.04.1997 по 16.02.1999 (у трудовій книжці запис про вказаний період роботи не засвідчений печаткою підприємства) та з 13.03.2020 по 25.07.2000 (відсутні відомості про атестацію робочого місця позивача) (а.с.19).

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням відповідача 2, позивач звернувся до відповідача 1 з відповідною заявою. Листом від 27.01.2022 № 0800-0215-8/7975 відповідач 1 поінформував позивача, що згідно з сформованою електронною пенсійною справою запити до ПрАТ «Укрграфіт» про надання документів, уточнюючих пільговий характер робіт, та до ТОВ «Роса» про підтвердження загального стажу не направлялись. Також було зазначено, що рішенням відповідача 2 від 13.01.2022 № 98 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.13-14).

У контексті оцінки спірних правовідносин, зокрема в частині періоду роботи позивача з 13.03.2000 по 25.07.2000, який він просить зарахувати до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1, суд виходить із того, що позивач у період з 13.03.2000 по 24.02.2003 виконував у цеху графітування роботи пільгового характеру за професію «завантажувач-вивантажувач випалювальних та графітувальних печей технологічної бригади», що передбачена Списком 1. Дана обставина підтверджується Довідкою від 01.11.2021 № 13/250 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою ПрАТ «Український графіт» (а.с.16). Із вказаного документу також вбачається, що первинна атестація робочого місця позивача на ПрАТ «Український графіт» була проведена згідно з Наказом про атестацію робочих місць від 13.07.1994 № 288. У свою чергу, наступна атестація робочого місця була проведена 26.07.2000 відповідно до Наказу про атестацію робочих місць від 26.07.2000 № 363 (а.с.16).

Отже, в даному випадку чергова атестація робочого місця позивача дійсно була проведена з порушенням відповідних строків, однак позивач до її проведення (а саме у період з 13.03.2000 по 25.07.2000) виконував роботу, яка дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відтак, вказаний період роботи, на переконання суду, має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації. Належних та достатніх доказів зворотнього представником відповідача 1 та представником відповідача 2 не надано.

Аналізуючи наявність правових підстав для зарахування до загального стажу позивача періоду його роботи з 29.04.1997 по 16.02.1999, який відповідач 1 та відповідач 2 ставлять під сумнів через не засвідчення у трудовій книжці запису про вказаний період роботи печаткою підприємства, суд виходить із такого.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу,

Аналогічна норма є в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, де у пункті 2.4 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що наявні в трудовій книжці недоліки свідчать лише про неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем та жодним чином не впливають на факт перебування позивача із вказаним підприємством у трудових відносинах.

Таким чином, допущені роботодавцями помилки в належному оформленні записів у трудовій книжці, не можуть слугувати підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на особисті права такого робітника.

У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 (провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Так, суд встановив, що у період з 29.04.1997 по 16.02.1999 позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Роса» на посаді бульдозериста (машиніста бульдозера), що підтверджується, у тому числі Архівним витягом від 18.02.2022 № 04-23/61, виданим позивачу Архівним управлінням Запорізької міської ради (а.с.22).

Отже, приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи правозастосовну практику у відповідній сфері правовідносин, суд вважає, що відповідач 2 повинен був зарахувати до загального стажу позивача період його роботи з 29.04.1997 по 16.02.1999, однак протиправно відмовив позивачу у вчиненні відповідних дій. Належних та достатніх доказів зворотнього представниками відповідача 1 та відповідача 2 не надано.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 13.01.2022 № 98 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, у відповідній частині позов слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо визнання протиправними дій відповідача 1 з відмови позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за зверненням позивача від 05.01.2022, суд виходить із такого.

Згідно з п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок №22-1) заява, зокрема, про призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі сервісний центр).

Пунктом 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Згідно з абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Суд попередньо з`ясував, що рішення від 13.01.2022 № 98 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» приймалось не відповідачем 1, а безпосередньо відповідачем 2 за результатами розгляду заяви і доданих до неї документів, що надійшли йому від відповідача 1 за правилами екстериторіальності. У подальшому, листом від 27.01.2022 № 0800-0215-8/7975, відповідач 1 лише поінформував позивача про результати розгляду його заяви від 05.01.2022.

Отже, на переконання суду, у даному випадку з боку відповідача 1 відсутні дії саме з відмови позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за зверненням позивача від 05.01.2022.

Таким чином, суд оцінює позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача 1 з відмови позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за зверненням позивача від 05.01.2022 необґрунтованими, а відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача 1 зарахувати до загального стажу позивача період його роботи з 29.04.1997 по 16.02.1999, а також до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 період його роботи з 13.03.2000 по 25.07.2000, у зв`язку із чим призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.10.2021, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи, що рішення від 13.01.2022 № 98 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» приймалось не відповідачем 1, а безпосередньо відповідачем 2, суд, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, про захист яких він просить, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та, відповідно, зобов`язати відповідача 2 зарахувати до загального стажу позивача період його роботи з 29.04.1997 по 16.02.1999, а також до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 період його роботи з 13.03.2000 по 25.07.2000, у зв`язку із чим призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.10.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, обґрунтовано протиправність рішення відповідача 2 від 13.01.2022 № 98 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також доведено, що до загального стажу позивача слід зарахувати період його роботи з 29.04.1997 по 16.02.1999, а до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 період його роботи з 13.03.2000 по 25.07.2000, у зв`язку із чим пенсійний орган слід зобов`язати призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.10.2021.

У свою чергу, суд вважає, що відповідач 2 не надав суду докази на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме у зазначеній вище частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 30.03.2022 № 0.0..1 (а.с.8) підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн. Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 139, 143, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7) про визнання протиправними дій та рішень суб`єктів владних повноважень, зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 13.01.2022 № 98 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період його роботи з 29.04.1997 по 16.02.1999, а також до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 період його роботи з 13.03.2000 по 25.07.2000, у зв`язку із чим призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.10.2021.

У решті позовних вимог відмовити.

Судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 7).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 15 липня 2022 року.

Суддя О.В. Прудивус