Справа № 420/2599/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/2599/22
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

07 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо не

нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час служби в поліції за період з 07.11.2015 по 01.11.2017;

- зобов`язати ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити йому індексацію

грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 01.11.2017;

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо не нарахування та не виплати йому в повному обсязі грошового забезпечення під час виконання службових обов`язків за межами України;

- зобов`язати ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити йому в повному обсязі грошове забезпечення за час виконання службових обов`язків за межами України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що за час його служби у період за період з 07.11.2015 по 01.11.2017 йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Крім того, під час виконання службових обов`язків за межами України з 24 вересня 2019 по 30 березня 2021 року його грошове забезпечення було зменшено з невідомих підстав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

30.03.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ст.ст.160,161 КАС України, а саме: у зв`язку із об`єднанням позовних вимог, які не пов`язані між собою ані предметом та підставою виникнення, ані поданими доказами.

04.04.2022 ОСОБА_1 подав уточнений позов, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо не нарахування та не виплати йому в повному обсязі грошового забезпечення під час виконання службових обов`язків за межами України;

- зобов`язати ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити йому в повному обсязі грошове забезпечення за час виконання службових обов`язків за межами України.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позивачу не нараховувалась лише премія, яка носить непостійний характер, оскільки преміювати поліцейських має право керівник відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань. Крім того, преміювати поліцейських є правом керівника, а не обов`язком. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 премія керівником не встановлювалась, не видавався відповідний наказ, а також враховуючи, що премія не носить постійний характер, вона була виключена з розрахунку грошового забезпечення позивача за період з 24.09.2019 по 30.03.2021, у відповідності до ч.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 року № 963.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовної заяви.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його первісні позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що дії відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення за спірний період суперечать приписам чинного законодавства та є непроведенням з позивачем повного розрахунку при звільненні. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції безпідставно залишено позовну заяву без руху, що мало наслідком відмову від позовних вимог в частині індексації.

Крім того, апелянт наголосив, що відповідач не мав право вираховувати з його грошового забезпечення розмір помилково виплаченої премії. Щодо порушень норм процесуального права, апелянт наголосив, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням тридцятиденного строку, встановлено КАС України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

У період з 30.08.2000 року по 06.11.2015 року підполковник поліції ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 01.11.2021 року - проходив службу в Національній поліції України.

З 24.09.2019 року по 30.03.2021 року ОСОБА_1 проходив службу у складі Національного персоналу в міжнародній операції ООН з підтримки миру і безпеки в Республіці Південний Судан, що підтверджується відповідними наказами Міністерства внутрішніх справ України від 24.09.2019 року № 910 о/с, від 01.07.2020 року №497 о/с, від 12.04.2021 року №172 о/с.

З 01 листопада 2021 року підполковник поліції ОСОБА_1 був звільнений відповідно до Закону України Про Національну поліцію за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області від 27.10.2021 року №1744 о/с.

17 січня 2021 року листом Головного управління Національної поліції в Одеській області №14/6аз позивача повідомлено, що за період з 24 вересня 2019 року по 30 березня 2021 року під час виконання службових обов`язків за межами України грошове забезпечення ОСОБА_1 нараховано відповідно до вимог чинного законодавства, не нараховувалась додаткова доплата (премія), яка носить непостійний характер, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 963 За особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 відсотків посадового окладу, або середньої заробітної плати за останнім місцем служби чи роботи, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру. В січні 2021 року грошове забезпечення ОСОБА_1 не збільшувалося, а здійснювалося перерахування. Враховуючи вищевикладене, перерахування грошового забезпечення ОСОБА_1 є неправомірним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що керівником не встановлювалася премія, не видавався відповідний наказ, позаяк премія не має статусу постійних виплат, вона не була включена до розрахунку грошового забезпечення позивача.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно п.4 ч.10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджені наказом МВС України від 06.04.2016 № 260.

За приписами п.3 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.6, п.7 розділу І Порядку № 260, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ЗВО про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Пунктом 17 розділу І постанови № 260 визначено, що поліцейським за час перебування у службових відрядженнях виплачується грошове забезпечення з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, яка встановлюється щомісяця, та одноразових видів грошового забезпечення (у разі їх установлення в період відрядження).

Невикористані залишки підзвітних сум, а також не повернені в установлений строк аванси утримуються з поліцейських повністю при наступних виплатах грошового забезпечення.

Згідно з п.12 розділу ІІ Порядку № 260 керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Рішення керівників органів поліції про преміювання оформлюється наказом, який видається до 25 числа кожного місяця, згідно із затвердженим положенням про преміювання та на підставі списків керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції. Рішення керівників органів поліції про преміювання заступників керівника органу поліції, керівників структурних підрозділів та відокремлених структурних підрозділів здійснюється на підставі наказу.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

Отже, премія не є обов`язковою складовою грошового забезпечення поліцейських і не носить постійний характер.

Премія відноситься до виду заохочення за результатами служби поліцейського відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби, а преміювання працівників відноситься до права керівника, а не до його обов`язку.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 28.10.2020 по справі № 818/819/17.

За обставинами справи, з 24.09.2019 року по 30.03.2021 року ОСОБА_1 проходив службу у складі Національного персоналу в міжнародній операції ООН з підтримки миру і безпеки в Республіці Південний Судан, що підтверджується відповідними наказами Міністерства внутрішніх справ України від 24.09.2019 року № 910 о/с, від 01.07.2020 року №497 о/с, від 12.04.2021 року №172 о/с.

Відповідно до п.2 Порядку матеріально-технічного і фінансового забезпечення національного контингенту та національного персоналу України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, за особами, що входять до складу національного контингенту та національного персоналу України, у період виконання службових обов`язків за межами України зберігаються виплати в національній валюті в розмірі 100 відсотків посадового окладу або середньої заробітної плати за останнім місцем служби чи роботи, окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру.

З наведеного вбачається, що за відсутності відповідного наказу, позивачу не повинна була виплачуватись премія за період його служби у складі Національного персоналу в міжнародній операції ООН з підтримки миру і безпеки в Республіці Південний Судан за період з 24.09.2019 року по 30.03.2021 року.

Однак, у вересні 2020 року та жовтні 2020 року позивачу премія виплачена по 6 299,06 грн, на загальну суму 12 598,12 грн.

У січні 2021 року з грошового забезпечення відрахована премія у розмірі переплати - 7 768,84 грн.

Разом з тим, як вбачається з відповіді ГУ НП в Одеській області, наданій відповідачем на виконання ухвали апеляційного суду, у зв`язку із тим, що наказ щодо продовження терміну проходження служби у складі національного персоналу в міжнародній операції ООН з підтримання миру і безпеки в Республіці Південний Судан надійшов після нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , тому помилково була нарахована та виплачена премія за повні два місяці служби.

Відповідно до наказу НП України від 03.11.2020 р. № 879 підрозділ, в якому ОСОБА_1 займав посаду, було реорганізовано, наказ щодо призначення ОСОБА_1 до іншого підрозділу надійшов в січні 2021 року, тому перерахунок премії, як і грошового забезпечення взагалі, здійснено саме в січні 2021 року.

Судова колегія враховує, що з 01 по 23 вересня 2020 року, згідно наказів № 910 о/с вiд 24.09.2019 року та № 497 о/с від 01.07.2020, позивач не перебував у складі Національного персоналу в міжнародній операції ООН з підтримки миру і безпеки в Республіці Південний Судан, та за зазначений період премія позивачу виплачена і не відрахована.

Відрахована ж премія у розмірі 7 768,84 грн, яка помилково виплачена за період з 24 вересня 2020 року по 31 жовтня 2020 року, коли позивач вже перебував у складі Національного персоналу в міжнародній операції ООН, під час проходження якої у спірний період премія йому не призначалась.

Доводи позивача, що з нього безпідставно утримані надмірно виплачені кошти за відсутності відповідного наказу, судова колегія не приймає до уваги, оскільки п.17 розділу І Порядку № 260 передбачена можливість утримання надмірно виплаченого грошового забезпечення при наступних виплатах останнього. Видача наказу про таке утримання Порядком № 260 не передбачена.

Крім того, як вбачається з архівних відомостей позивача за 2000 та 2021 рік та наданого відповідачем розрахункового листа, в січні 2021 року ОСОБА_1 перераховано грошове забезпечення за 3 місяці, у зв`язку із чим він отримав його у більшому розмірі. Отже, помилковими є доводи апелянта, що його грошове забезпечення безпідставно зменшено з лютого 2021 року, оскільки нарахування грошового забезпечення позивачу у січні 2021 року відбулось не за рахунок збільшення постійних складових грошового забезпечення.

З викладеного вбачається, що грошове забезпечення ОСОБА_1 з 24.09.2019 року нараховувалось відповідно до норм чинного законодавства з розрахунку окладу за військовим (спеціальним) званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер.

Матеріалами справи підтверджується, що за спірний період складові грошового забезпечення позивача, які мають постійний характер, не змінювались у бік зменшення. Позивачу не нараховувалась лише додаткова доплата (премія), яка, при цьому, не має статусу постійної виплати.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем виплачені основні складові грошового забезпечення ОСОБА_1 під час його служби у складі національного персоналу в міжнародній операції ООН з підтримання миру і безпеки в Республіці Південний Судан в повному обсязі.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги в цій частині без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 після відкриття провадження, у зв`язку із чим позивач відмовився від частини позовних вимог, судова колегія зазначає, що у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до вимог КАС України, в межах позовних вимог.

Подача уточненого позову на вимогу ухвали суду від 30 березня 2022 року не обмежувала та не обмежує позивача у даний час на пред`явлення самостійної позовної заяви про стягнення індексації грошового забезпечення.

Оскільки судом першої інстанції позовні вимоги про стягнення індексації грошового забезпечення не були розглянуті, відсутні підстави для розгляду апеляційним судом зазначених позовних вимог.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 14 лютого 2021 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко