Справа № 300/4099/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" липня 2022 р. справа № 300/4099/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дубовецької сільської ради Галицького району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 відмовлено в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №300/4099/21 шляхом зупинення дії рішення від 26.03.2021 «Про продаж права оренди на земельних торгах у формі аукціону земельних ділянок водного фонду».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення її недоліків.
У зв`язку із усуненням позивачем у встановлений строк недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач наголошує, що відповідно до змісту п. 8 Договору оренди землі від 16.09.2010, «Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». При цьому, позивач не виявив бажання ні письмово, ані усно повідомити Дубовецьку сільську раду про намір продовжити Договір оренди землі. Водночас, представник відповідача з посиланням на згаданий п. 8 Договору, вважає видуманими доводи позивача щодо того, що з 08.01.2021 по 02.02.2021 він хворів та знаходився на амбулаторному лікуванні, через що не зміг надіслати повідомлення про намір продовжити Договір оренди землі. Так, на думку представника відповідача, ОСОБА_1 міг та мав можливість надіслати повідомлення про намір продовжити Договір оренди землі.
Крім того, відповідач зазначає, що твердження позивача про проведення зариблення водойми підлягають спростуванню, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України зариблення водойми проводиться комісійно з оформленням відповідного акту, якого позивачем надано не було.
Також відповідач відмітив, що перерахунок ОСОБА_1 орендної плати за декілька місяців 2021 року порушує умови укладеного Договору, оскільки, відповідно до п. 11 Договору оренди землі від 16.09.2010, «Орендна плата вноситься в такі строки: рівними долями, щомісячно на протязі місяця наступного за звітним». На думку відповідача, вказаний пункт забороняє орендарю платити орендну плану наперед. Окрім цього, відповідач наголосив, що позивач здійснив проплату оренди 11.02.2021 та 05.07.2021, тобто коли Договір оренди землі завершив свою дію.
З приводу даного питання відповідач також зазначив, що Дубовецькою сільською радою здійснена перереєстрація земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та припинено дію Договору оренди земельної ділянки від 16.09.2010. На даний час по спірній земельній ділянці проведено аукціонні торги на купівлю права оренди на дану земельну ділянку. Право оренди оформлено договором оренди, який у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищенаведене, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.
27.10.2021 від позивача на адресу суду надійшли заперечення на відзив, згідно яких позивач відмітив, що згадані дії відповідача щодо продажу права оренди на спірну земельну ділянку на земельних торгах у формі аукціону земельних ділянок водного фонду спрямовані на рейдерське захоплення водойми. При цьому, згідно чинного законодавства, продаж права оренди здійснюється тільки вільних земельних ділянок, якою в даному випадку не є спірна земельна ділянка, оскільки на протязі останніх 15 років використовується позивачем для розведення риби. Крім того, як зазначає позивач, подаючи інформацію на сесію сільської ради, не було проведено обстеження земельної ділянки, що б підтвердило факт того, що згадана земельна ділянка не є вільною. Більше того, водойма на такій земельній ділянці є зарибненою.
Також позивач наголосив на хибності доводів відповідача щодо необхідності ОСОБА_1 , як підприємцю, комісійно запускати малька риби в ставок. Окрім цього, позивач вважає, що сам аукціон з продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону земельних ділянок водного фонду відбувся 23.08.2021, тобто у вихідний день.
Водночас, позивач зазначив, що ще до проведення аукціону на спірну земельну ділянку приїжджала група молодих людей у кількості більше 10-ти осіб на чолі із жителем с. Медуха ОСОБА_2 (племінником старости с. Медуха), який вказував на те, що викупив право оренди земельної ділянки, однак у останнього були відсутні будь-які підтверджуючі документи. Вказаний факт був підставою для виклику позивачем поліції та написання останнім заяви до правоохоронних органів про вчинення злочинних дій, передбачених ст. 186 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
11.11.2021 від відповідача на адресу суду надійшла відповідь на заперечення на відзив, згідно якої представником відповідача повторно наголошено на припиненні Договору оренди землі від 16.09.2010, а також зазначено про те, що згідно розпорядження Дубовецького сільського голови від 17.08.2021 №155 понеділок, який припав на 23.08.2021, в Дубовецькій сільській раді був робочим днем.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець у сфері розведення водоплавної птиці та рибництва у с. Медуха Галицького (на даний час Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Як слідує із матеріалів справи, свою діяльність позивач проводить на об`єкті водного фонду двох суміжних ставках, площею водного дзеркала 2,6124 га та під дамбами 0,45 га, загальною площею 3,0634 га. Дані ставки знаходяться в межах Медухівської сільської ради та на момент передачі позивачу перебували в незадовільному стані, потребували реконструкції, розчищення очеретних зарослів та розгалуження ложа бувшого ставу, проведення ремонтних робіт греблі.
Так, 28.03.2003 Медухівська сільська рада рішенням «Про передачу в оренду ставка, що знаходиться на території сільської ради» надала підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на складання проект відведення-земельної ділянки загальною площею 3,5 га з передачею її в оренду терміном на 5 років.
03.12.2003 складено Акт обстеження земельної ділянки, загальною площею 3,0634 г, передбаченої для розведення водоплавної птиці та риби.
Надалі ФОП ОСОБА_1 було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та в подальшому отримано позитивний висновок від 10.06.2005 за №649 05державної землевпорядної експертизи Державного комітету України по земельних ресурсах.
12.07.2005 Медухівська сільська рада рішенням №19 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для розведення риби та водоплавної птиці по Медухівській сільській раді» затвердила підприємцю ОСОБА_1 . Проект відведення земельної ділянки площею 3,0634 га, з них під дамбами 0,451 га та під ставками 2,6124 га, за рахунок земель загального користування, а також передала дану земельну ділянку позивачу в оренду терміном на 5 років для розведення риби та водоплавної птиці, встановивши орендну плату в розмірі 1% від грошової оцінки землі по сільській раді на діючі ставки та 0,5% на недіючі, та зобов`язавши з позивача укласти Договір оренди земельної ділянки з сільською радою в десятиденний термін.
20.07.2005 між позивачем та Медухівською сільською радою підписано Договір оренди землі строком на 5 років, нормативна оцінка землі складала 4,42 грн/м. кв., орендна плата складала 1 354,00 грн на рік.
14.02.2010 ФОП ОСОБА_1 виготовлено Паспорт ставка №1 (площа 0,6 га), та Паспорт ставка №2 (площа 2,464 га). Згідно вказаних паспортів, позивачем проведено реконструкцію ставків за власний кошт, після чого останні стали придатними до експлуатації.
20.07.2010 позивач звернувся до Медухівської сільської ради із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки строком на 45 років.
03.09.2010 Медухівська сільська рада рішенням «Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки підприємцю ОСОБА_1 » продовжила підприємцю ОСОБА_1 термін дії договору оренди земельної ділянки площею 3,0634 га, з них під дамбами 0,451 га та під ставками 2,6124 га, за рахунок земель загального користування на 5 років для розведення риби та водоплавної птиці, встановивши орендну плату в розмірі 3% від грошової оцінки землі.
14.09.2015 Медухівська сільська рада рішенням «Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки» продовжила підприємцю ОСОБА_1 термін дії договору оренди земельної ділянки площею 3,0634 га, з них під дамбами 0,451 га та під ставками 2,6124 га, за рахунок земель загального користування на 5 років для розведення риби та водоплавної птиці, встановивши орендну плату в розмірі 3,5% від грошової оцінки землі.
18.09.2015 між позивачем та Медухівською сільською радою було підписано Додаткову угоду про продовження договору оренди земельної ділянки строком на 5 років.
Крім того, окремо від договорів оренди землі на ставки як об`єкти водного фонду, між позивачем та Галицькою районною державною адміністрацією укладено Договори оренди водного об`єкта.
Так, 01.12.2011 між позивачем та Галицькою районною державною адміністрацією укладено Договір оренди водного об`єкта №3, згідно якого в оренду передавалися 2 ставки в с. Медуха Галицького району, загальною площею 3.0634 га, з них під дамбами 0,4510 га та під ставками 2,6124 га, строком на 5 років (на термін дії договору оренди землі).
14.02.2017 між позивачем та Галицькою районною державною адміністрацією укладено Договір оренди водного об`єкта, згідно якого в оренду передавалися 2 ставки в с. Медуха Галицького району, загальною площею 3,0634 га, з них під дамбами 0,4510 га та під ставками 2,6124 га, строком на 5 років (на термін дії договору оренди землі).
Крім того, 11.02.2019 між позивачем та Медухівською сільською радою укладено Договір оренди водного об`єкта №2, згідно якого в оренду передавалися 2 ставки в с. Медуха Галицького району, загальною площею 3,0634 га, з них під дамбами 0,4510 га та під ставками 2.6124 га, строком на 5 років (на термін дії договору оренди землі).
В час, коли закінчувався термін дії договору оренди земельної ділянки, загальною площею 3,0634 га, позивач, який є пенсіонером за віком, а також потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, хворів, а саме з 08.01.2021 по 02.02.2021 знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом коронавірусна хвороба, затяжний бронхіт, кардіосклероз дифузний та дотримувався рекомендацій лікарів і карантинних заходів, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи.
Як зазначає позивач, він неодноразово в телефонному режимі звертався до відомих йому представників органів місцевого самоврядування, від яких отримував запевнення про те, що з ним переукладуть Договори оренди землі та водного об`єкта.
Крім того, 11.02.2021, позивач, враховуючи своє важке матеріальне становище, виходячи із відомих йому нормативної грошової оцінки земельної ділянки та ставок орендної плати, здійснив оплату Дубовецькій ОТГ орендної плати за землю за декілька місяців 2021 року в сумі 5 780,00 грн, про що також повідомив представників органів місцевого самоврядування. Також, 05.07.2021 ОСОБА_1 здійснив доплату Дубовецькій ОТГ орендної плати в сумі 3 000,00 грн.
Після видужання, позивач неодноразово (крім усних звернень) звертався до Дубовецької сільської ради із письмовими заявами, а саме 22.03.2021, 03.06.2021, 14.07.2021 та 16.07.2021, в яких зазначав про користування ним спірної земельної ділянки та просив про поновлення строку договору оренди земельної ділянки.
Додатково повідомлено, що Рішенням шостої сесії восьмого скликання Дубовецької сільської ради від 26.03.2021 земельна ділянка, якою позивач користувався згідно вищевказаного договору, включена до переліку земельних ділянок для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону. Торги будуть проведені в порядку, визначеному ст.ст. 137-138 Земельного кодексу України.
01.07.2021 листом №12/1-543 сільський голова Дубовецької сільської ради на заяву позивача від 04.06.2021 фактично повторно повідомив ОСОБА_1 про вищенаведене та повторно поставив позивача до відома про проведення аукціону.
Дані дії, а також рішення відповідача від 26.03.2021, на думку позивача, є незаконними, суперечать нормам чинного законодавства, підлягають скасуванню, і, як наслідок, з метою захисту свого порушеного права позивач звернувся із позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно статті 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Зі змісту частини 2 статті 19 Конституції України слідує, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, кабінету Міністрів України.
Абзацом 1 статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21.05.1997 за №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №280/97-ВР).
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Положеннями статті 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Статтею 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів «а» - «в» частини 1 статті 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Згідно із частиною 1 статті 60 Закону №280/97-ВР, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування чітко визначені статтею 122 Земельного кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Аналогічна правова норма закріплена статтею 12 Земельного кодексу України.
Порядок передачі в оренду земельних ділянок врегульовано статтею 124 Земельного кодексу України. Так, згідно частини 1 вказаної статті, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 Земельного кодексу України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно з частиною 4 вищезазначеної статті, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
При цьому, відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі (частини 1-2 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
При цьому, відповідно до ч. 6 вказаної статті, у разі смерті орендодавця перебіг строків, визначених частинами другою і п`ятою цієї статті, зупиняється до моменту повідомлення орендаря про перехід права власності на земельну ділянку.
З дня, коли орендарю стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку до спадкоємця або територіальної громади, перебіг зазначених строків продовжується з урахуванням строку, що минув до їх зупинення. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частини 8-9 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Крім того, суд враховує і факт захворюваності позивача на коронавірусну хворобу, перебування його на амбулаторному лікуванні з 08.01.2021 по 02.02.2021, а також здійснення ним 11.02.2021 оплати орендної плати за землю за декілька місяців 2021 року в сумі 5 780,00 грн, та 05.07.2021 в сумі 3 000,00 грн.
Більше того, суд зазначає, що якраз саме для уникнення схожих ситуацій, Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 № 340-IX, який запровадив низку антирейдерських заходів та встановив дієві запобіжники щодо захисту майнових прав власників і користувачів земельних ділянок з метою запобігання протиправному поглинанню і захопленню підприємств в аграрному секторі економіки. Вказаним Законом було викладено в новій редакції вже згадану статтю 33 Закону України «Про оренду землі».
Крім того, у Земельному кодексі України главу 19 було доповнено статтею 126-1, згідно вимог якої договором оренди землі, договором про встановлення земельного сервітуту, договорами про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів. Якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається. Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.
При цьому, як уже встановлено, позивач фактично продовжив використовувати згадану земельну ділянку за цільовим призначенням, здійснив орендну оплату за декілька місяців 2021 року наперед та в силу певних об`єктивних обставин, які судом враховані та визнані поважними, подав письмову заяву (повідомлення) до правонаступника орендодавця Дубовецької сільської ради (при цьому про факт правонаступництва його повідомлено вже у відповіді на заяву позивача від 22.03.2021), про поновлення строку договору оренди земельної ділянки.
Також суд вважає помилковими доводи відповідача стосовно того, що оплата орендної плати за декілька місяців наперед є неналежним виконанням умов договору, адже фактично оплата за користування земельною ділянкою здійснена та кошти орендодавцю надійшли, що не заперечується відповідачем. Крім того, переплата місячного платежу, тобто внесення більшої суми, автоматично буде зарахована за призначенням у наступний період.
Додатково суд звертає увагу, що не може бути визнано протиправним здійснення оплати в більшому розмірі, оскільки сама умова договору «орендна оплата» виконана.
При розгляді справи, суд враховує, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Відповідно правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано приписів частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Дубовецької сільської ради Галицького району Івано-Франківської області на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.