Справа № 340/2734/22
Суддя: В.В. Науменко
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/2734/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Науменка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, 25009, )

до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вул. Кобилянської Ольги б. 1 / площа Центральна, б. 3, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002, )

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19 квітня 2022 року №10 про відмову у призначенні пенсії, в частині відмови в зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи з 18.09.1988 по 31.01.1996, оскільки запис про період роботи засвідчено печаткою СРСР;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області розглянути по суті заяву позивача, про призначення пенсії від 14.04.2022 року, з врахуванням періоду роботи у виробничому пошуковому об`єднанні промислової розвідки і науково-дослідницького флоту Південного басейну Мінрибгоспу СРСР БПО «Югриба» з 18.09.1988 по 31.01.1996 та зарахувати до загального трудового стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в квітні 2022 року звернувся до сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з заявою про призначення пенсії. За результатами розгляду заяви, відповідачем прийнято рішення, оформлене 19.04.2022 за №10, про відмову в призначенні пенсії, мотивуючи тим, що стаж роботи позивача становить лише 24 роки 5 місяців 11 днів, при необхідному мінімумі 25 років стажу. У рішенні вказано, що за даними трудової книжки до страхового стажу не враховані період роботи з 18.09.1988 року по 31.01.1996 року, оскільки у трудовій книжці запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою СРСР.

Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними з огляду на те, що вказані періоди роботи зазначені у трудовій книжці, а цей документ є основним доказом на підтвердження стажу роботи для призначення пенсії.

Ухвалою судді від 10.06.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) (а.с.14).

Представником відповідача 1 до суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на їх необґрунтованість та зазначив про відсутність підстав для призначення пенсії позивачу. Вказав, що запис трудової книжки про період роботи з 18.09.1988 року по 31.01.1996 року викликає сумнів, адже засвідчений печаткою СРСР, враховуючи, що відповідно до Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 року №643, печатки мали видаватись з найменуванням Україна. Зазначив, що заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (а.с.19-21).

Судом задоволено клопотання відповідача 1 про залучення співвідповідачем у справі головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії було винесено саме цим територіальним органом Пенсійного фонду України, про що винесено ухвалу від 27.06.2022 року та встановлено строки для вчинення процесуальних дій (а.с. 32).

Від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що за даними трудової книжки до страхового стажу не враховані періоди роботи, які записані з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, з 18.09.1988 року по 31.01.1996, оскільки у трудовій книжці запис про звільнення з роботи містить печатку СРСР та на ній немає коду підприємства. Зауважив, що для зарахування до загального стажу вказаного періоду роботи необхідно надати уточнюючі довідки, видані на підставі первинних документів. Зазначене не дає права на зарахування стажу за вищезазначений спірний період роботи позивача, у зв`язку з чим, Рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.04.2022 року №10 було винесено правомірно (а.с. 39-42).

Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до паспортних даних (а.с.5), 02.03.2022 року позивачеві виповнилось 55 років.

Відповідно до пункту 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту Закон №1058-IV), право на пенсію мають особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 25.10.1993 року (далі по тексту Закон №3551-ХІІ) після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Отже, з 03.03.2022 позивач набув права на призначення пенсії за віком.

У квітні 2022 року позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку до 55 років в порядку пункту 4 статті 115 Закону №1058-IV.

Заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, за результатами розгляду винесено рішення 19.04.2022 року №10 про відмову в призначенні пенсії, яке мотивоване тим, що стаж роботи позивача становить лише 24 роки 5 місяців 11 днів, при необхідному мінімумі 25 років стажу. У рішенні вказано, що за даними трудової книжки до страхового стажу не враховані період роботи з 18.09.1988 року по 31.01.1996 року, оскільки у трудовій книжці запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою СРСР.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача з наступних підстав.

За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Згідно статті 62 Закону № 1058-IV, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок №637), яким також визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача, та встановлено, що у трудовій книжці здійснено запис про період роботи у виробничому пошуковому об`єднанні промислової розвідки і науково-дослідницького флоту Південного басейну Мінрибгоспу СРСР БПО «Югриба» (м. Керч, Кримська область) з 18.09.1988 по 31.01.1996. Вказаний запис цілком відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою держпраці від 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, якими керувався роботодавець при веденні трудових книжок у період з 1988 по 1996 роки. Запис про звільнення 31.01.1996 року дійсно засвідчений печаткою підприємства з написом «СССР».

В якості підстави для відмови у зарахуванні додаткового стажу роботи, означеного періоду трудової діяльності позивача, відповідачами у рішенні про відмову та у відзивах вказано, що з 1993 року в Україні печатки видавались відповідно до вимог Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643 (далі - Інструкція № 643). Отже запис, зроблений у 1996 році, мав бути засвідчений печаткою з написом «Україна» та містити код підприємства.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, з огляду на наступне.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27.03.1991 року N 887-XII, норми якого були чинними на час роботи позивача у виробничому пошуковому об`єднанні промислової розвідки і науково-дослідницького флоту Південного басейну Мінрибгоспу СРСР БПО «Югриба», підприємство має самостійний баланс, розрахункові (поточні) та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, а також знак для товарів і послуг. Вимог щодо зазначення на печатці найменування «Україна» та коду юридичної особи зазначений Закон не містив.

Опис печаток і штампів був визначений у розділі 4 Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643 (далі - Інструкція № 643). Так, на момент затвердження Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів було встановлено такі вимоги до печаток: печатки з емблемами з відповідним описом, можуть бути виготовлені тільки в тому випадку, якщо емблема передбачена у статуті або положенні про підприємство, установу, організацію чи господарське об`єднання, затверджена відповідними міністерствами чи іншими центральними органами державної виконавчої влади, або місцевою державною адміністрацією чи органами місцевого і регіонального самоврядування.

Символіка на емблемах повинна відповідати характеру діяльності підприємств, установ, організацій та господарських об`єднань, а також функціям, що виконують згідно за статутами та положеннями такі юридичні особи (пкнкт 4.2 Інструкції № 643); проста печатка виготовляється круглої або трикутної форми (пункт 4.3 Інструкції № 643); на печатках по колу або трикутнику кожний реквізит зазначається тільки українською мовою, а для спільних з іноземними фірмами підприємств додатково - мовою співзасновника (пункту 4.4 Інструкції).

Отже, вимога про зазначення на печатці підприємства ідентифікаційного коду (реєстраціного коду, номеру свідоцтва про державну реєстрацію) була відсутня.

В подальшому, до розділу 4 Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643, було внесено зміни. Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.07.1994 № 379 внесено зміни до п. 4.2 Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643, внаслідок яких п. 4.2 було доповнено абзацом такого змісту: «На печатках і штампах суб`єктів підприємницької діяльності повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію».

Суд принагідно акцентує увагу на тому, що на момент звільнення позивача у виробничому пошуковому об`єднанні промислової розвідки і науково-дослідницького флоту Південного басейну Мінрибгоспу СССР БПО «Югриба» у 1996 році вимога про зазначення на печатці ідентифікаційного номеру містилась в Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 № 643, проте суб`єкти господарювання, які отримали печатки до цього моменту, не зобов`язувались жодним нормативно-правовим актом до вчинення дій по заміні раніше отриманих печаток на нові, у яких би зазначався ідентифікаційний номер та найменування «Україна».

Поряд з цим, положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 № 2318-XII «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 № 643, не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни.

Суд зазначає, що відсутність на печатці такого реквізиту як код з Єдиного державного реєстру підприємств не може спростовувати наявність трудового стажу та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії. Крім того, на позивача не покладено обов`язок щодо перевірки усіх реквізитів печатки підприємства.

Таким чином, трудовий стаж позивача за період з з 18.09.1988 року по 31.01.1996 мав бути врахований під час розгляду заяви позивача.

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справах «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та «Серков проти України» (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Суд роз`яснює, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1279 від 16.12.2020 року, з квітня 2021 року фінансування виплат пенсій здійснюється централізовано Пенсійним фондом України, а призначення пенсій відбувається, після реєстрації відповідної заяви та доданих документів засобами програмного забезпечення, у тому чи іншому сервісному центрі Пенсійного фонду України, за принципом екстериторіальності. Тобто, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області під час звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із заявою від 14.04.2022 року, лише приймало заяву про призначення пенсії, та жодного рішення за результатами розгляду такої заяви не виносило.

За таких обставин, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн. (а.с.12).

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 19 квітня 2022 року №10.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до загального стажу період роботи у виробничому пошуковому об`єднанні промислової розвідки і науково-дослідницького флоту Південного басейну Мінрибгоспу СРСР БПО «Югриба» з 18.09.1988 по 31.01.1996, призначити та виплатити пенсію, починаючи з дати настання права - з 03.03.2022 року, відповідно до заяви від 14.04.2022 та винести відповідне рішення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. Науменко