Справа № 340/1080/22
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2022 року м. Дніпросправа № 340/1080/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року у справі № 340/1080/22 (суддя І інстанції Пасічник Ю.П.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ) в Кіровоградській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 без обмеження максимального розміру пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області провести йому з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням раніше визначених сум. (а.с. 2-5)

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року позов задоволений повністю (а.с. 18-20).

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач звернувся до суду 07.02.2022, а позовні вимоги просить задовольнити з 01.12.2019, тобто пропустив строк звернення до суду. Також апелянт вказує на те, що 08.07.2011 прийнято Закон України № 3668 VI, згідно зі ст. 2 якого (в редакції Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) визначено, зокрема, що максимальний розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-XII, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Положення ст. 2 Закону України № 3668-VI не визнавались Конституційним Судом України неконституційними. Оскільки максимальний розмір пенсії станом на 01.01.2022 складає 19340 грн, то починаючи з 01.10.2021 позивач отримує пенсію з урахуванням норм ст. 43 Закону України № 2262-XII. Тобто, дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області відповідають нормам чинного законодавства України щодо порядку проведення перерахунку та виплати пенсії особам, що мають право на пенсію відповідно до положень Закону.

Крім того, звертає увагу суду на те, що з 01.04.2021 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279, якою внесені зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596. Відповідно до зазначених змін, фінансування здійснюється централізовано, тобто Пенсійним фондом України та органами соціального захисту населення, а не ГУПФУ в областях, м. Києві.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач з 06.11.2005 є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і перебуває на обліку у відповідача.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі № 340/3328/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо не проведення з 01.12.2019 перерахунку та виплати пенсії позивачу. на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» від 11.05.2021 № 7307 та зобов`язано відповідача провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» від 11.05.2021 № 7307, з урахуванням раніше виплачених сум, із виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії за період з 01.12.2019.

29.12.2021 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив здійснити йому перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 без обмежень максимального розміру пенсії, враховуючи, що статтю 43 доповнено згідно із Законом України від 28.12.2007 № 107-VI зміну визнано неконституційною згідно Рішення Конституційного Суду від 22.05.2008 № 10-рп/2008. (а.с. 6).

У листі відповідача від 11.01.2022 № 210-91/Б-09/8-1100/22 зазначено, що пенсію позивачу перераховано на підставі рішення суду та обмежено 10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, що передбачено ст. 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI. (а.с. 7).

Позивач вважає обмеження розміру його пенсії протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, доповнено згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI. Водночас зазначені положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року. Отже, всі подальші зміни, внесені до вказаної норми є нереалізованими. У зв`язку з цим протягом 2019 року ст. 43 Закону № 2262 не передбачала положення про обмеження пенсії максимальним розміром.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Предметом спору є правомірність обмеження відповідачем розміру пенсії позивача.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Питання обчислення пенсій військовослужбовців та прирівняних до них осіб регулюються розділом V Закону № 2262, зокрема статтею 43 «Заробіток (грошове забезпечення) для обчислення пенсій».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі Закон № 3668) частину 5 статті 43 Закону № 2262 викладено в такій редакції:

«Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

У подальшому у зв`язку з доповненням Законом від 12.04.2016 № 1080-VIII статті 43 Закону № 2262 новими частинами частина 5 стала частиною 7.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону № 2262-XII зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Ухвалюючи таке рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 20 грудня 2016 року ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 втратила чинність, а тому з цієї дати цей Закон, який є спеціальним у питаннях обчислення пенсії військовослужбовцям, не містить положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Разом з тим, згідно зі ст. 2 Закону № 3668-VI, на приписи якої послався апелянт, максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих), зокрема відповідно до Закону № 2262 не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення неконституційними не визнавались.

Таким чином з 20 грудня 2016 року склалась ситуація, коли двома законами по різному регулюється питання обмеження максимальним розміром пенсій військовослужбовців.

Вирішуючи питання, норми якого Закону підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з такого.

По-перше, згідно з преамбулою Закону № 2262 цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Отже, саме Закон № 2262 є спеціальним Законом, який регулює питання пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ та Національній поліції, і він жодних обмежень щодо максимального розміру пенсії не містить.

По-друге, Конституційний Суд України в рішенні від 20 грудня 2016 року чітко зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Колегія суддів зауважує, що така позиція КСУ стосується не тільки приписів ч. 7 ст. 43 Закону № 2262, які визнані неконституційними, а й встановлює загальний підхід до спірних правовідносин, відповідно до якого пенсія, яку особа отримує відповідно до Закону № 2262, обмежена в розмірі бути не може, оскільки це суперечить положенням ч. 5 ст. 17 Конституції України.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а та від 3 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала з огляду на те, що суперечливе і неоднозначне регулювання спірних відносин порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 2262 з урахуванням Рішення КСУ від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не Закону № 3668, а тому пенсія, яку особа отримує відповідно до Закону № 2262, обмеженню максимальним розміром не підлягає.

Стосовно посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду в частині позовних про зобов`язання здійснити виплату пенсії позивачу з 01.12.2019, суд зазначає таке.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону № 2262 перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Отже, строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Тобто, у разі порушення органом Пенсійного фонду України та/або державним органом, який видає довідки для перерахунку пенсії законодавства про пенсійне забезпечення, не слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки застосування зазначеного строку матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом № 2262 право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 806/1952/18.

Оскільки перерахунок пенсії позивачу не проведений своєчасно у зв`язку з бездіяльністю спочатку Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області», яка не направляла до пенсійного органу нову довідку про складові грошового забезпечення, а потім відповідача у справі, який вважав, що підстави для перерахунку пенсії за новою довідкою відсутні, у зв`язку з чим позивач був вимушений звертатись до суду, то, зважаючи на приписи ч. 3 ст. 51 Закону № 2262, колегія суддів приходить до висновку, що перерахунок пенсії позивачу повинен бути проведений без обмеження строком, тобто з 1 грудня 2019 року.

Водночас посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а є безпідставними, оскільки у зазначеній справі ВП ВС надавав правовий висновок щодо застосування статей 87, 98 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», а до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст. 51 Закону № 2262-ХІІ.

Таким чином, посилання апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права є необґрунтованими.

Стосовно доводів апелянта про відсутність у нього функцій фінансування виплати пенсій відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596, у редакції постанови від 16 грудня 2020 року № 1279 (далі Порядок № 1596), суд зауважує, що відповідно до п. 13 цього Порядку списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.

Згідно з п. 14 Порядку № 1596 на підставі складених документів Пенсійний фонд України та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги, через поточні рахунки одержувачів.

Отже, перерахування коштів уповноваженим банкам дійсно проводить Пенсійний фонд України, однак таке перерахування здійснюється на підставі списків, які складаються територіальними органами Пенсійного фонду України, що спростовує зазначені вище доводи апелянта.

Крім того, відповідно до абз. 6 п. 3 ч. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області є належним відповідачем у справі, на якого покладено функції з виплати перерахованої пенсії.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Отже, відповідач протиправно після проведення перерахунку пенсії позивача застосував обмеження його пенсії максимальним розміром, а тому повинен здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу без такого обмеження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки справа згідно з п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до справ незначної складності, постанова суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року у справі № 340/1080/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко