Справа № 160/27609/21
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
30 грудня 2021 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною та скасувати вимогу від 20.02.2020 р. №Ф-7790-53У про сплату ним боргу (недоїмки).
Також, позивач просив судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на надання правової допомоги у розмірі 8 000,00 грн. покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12.07.1999 р., проте з 10.12.2021 р. за власним рішенням позивачем було припинено підприємницьку діяльність. Починаючи з 2000 р. позивач фактично не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував доходи від неї. При цьому, позивач здійснює трудову діяльність як найманий працівник на різних підприємствах. Страхові внески за позивача були сплачені роботодавцями. Отже, позивач у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є застрахованою особою і платником єдиного внеску за нього є його роботодавець, тому стягнення ЄСВ спричинить його подвійну сплату, що є неприпустимим та суперечитиме меті збору ЄСВ. За наведених обставин, на думку позивача, спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 04.01.2022 р. позовна заява була залишена без руху через невідповідність ст.ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 908 грн. та завірені належним чином додатки до позовної заяви для відповідача.
На виконання ухвали суду від 04.01.2022 р., позивачем 21.01.2022 р. усунуті означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
31 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:
- зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП №62485351 на підставі виконавчого документа вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 від 20.02.2020 р. №Ф-7790-53У до набрання законної сили судовим рішення у цій справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 р. витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області додаткові докази у справі, а саме:
- пояснення та докази щодо періоду за який нараховано борг у сумі 29 293,44 грн., відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.02.2020 р. №Ф-7790-53У.
Запропоновано ОСОБА_1 надати додаткові докази, а саме:
- довідку за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2020 р.;
- довідку за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2020 р.;
- копію трудової книжки, що підтверджує період роботи в ТОВ «Агро-Овен».
09 травня 2022 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому відповідач вказану позовну заяву не визнав, заперечував проти її задоволення і просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки позивачем податкова звітність не подавалась, доходів він не отримував, то, як наслідок, повинен був сплачувати (враховуючи зміни до Закону України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набули чинності з 01 січня 2017 року, що стосується платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року) суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Таким чином, здійснені відповідачем нарахування ЄСВ є законними та обґрунтованими, а, отже, підстави для скасування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) відсутні.
09 травня 2022 року на адресу суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшло клопотання про витребування доказів, а саме:
- довідку за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за період з 01.01.2017 р. по 20.01.2020 р.;
- довідку за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за аналогічний період.
09 травня 2022 року на адресу суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких вказано, що розмір зазначених витрат на правничу допомогу у цій справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Крім того, із найменування наданих послуг не зрозуміло у якій адміністративній справі було складено позовну заяву та не містить посилання на конкретну адміністративну справу, в межах якої така допомога надається.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Крім того, платник податків ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управління ДПС України у Дніпропетровській області, Дніпровська ДПІ (Дніпровський р-н).
Контролюючим органом нараховано позивачеві єдиний соціальний внесок: за 2017 рік у сумі 8 448,00 грн. (термін сплати 09.02.2018 р.); за 2018 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 15 819,54 грн. (за 1 квартал 2018 р. у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2018 р.; за 2 квартал 2018 р. у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2018 р.; за 3 квартал 2018 р. у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.10.2018 р.; за 4 квартал 2018 р. у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 21.01.2019 р.), за 2019 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 26 539,26 грн. (за 1 квартал 2019 р. у сумі 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2019 р.; за 2 квартал 2019 р. у сумі 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2019 р.; за 3 квартал 2019 р. у сумі 2754,18 грн., граничний строк сплати до 21.10.2019 р.; за 4 квартал 2019 р. у сумі - 2754,18 грн., граничний строк сплати до 20.01.2020 р.).
ГУ ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі ITC «Податковий блок» сформована вимога від 20.02.2020 р. №Ф-7790-53 на суму 29 293,44 грн. яку направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в реєстраційних даних платника та яке було отримано 31.01.2020 р.
Разом з тим, станом на 31.12.2021 р. заборгованість з єдиного внеску в ІКП за КБК 71040000 ФОП ОСОБА_1 складала у сумі 37 788,74 грн., в тому числі за 2020 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 37 788,74 грн. (за 1 квартал 2020 р. у сумі 2078,12 грн., граничний строк сплати до 21.04.2020 р.; за 2 квартал 2020 р. у сумі 1039,06 грн., граничний строк сплати до 20.07.2020 р.; за 3 квартал 2020 р. у сумі 3178,12 грн., граничний строк сплати до 19.10.2020 р.; за 4 квартал 2020 р. у сумі 2200,00 грн., граничний строк сплати до 19.01.2021 р.).
У зв`язку з сплатою нарахованого єдиного внеску по коду платежу 71040000 у сумі 14 087,59 грн., станом на 25.04.2022 р. в ІКП ОСОБА_1 обліковується недоїмка на загальну суму 23 701,15 грн.
06 липня 2020 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ващинською М.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62485351 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.02.2020 р. №Ф-7790-53У, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заборгованості у розмірі 29 293,44 грн.
Державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Давиденко Я.М. прийнято постанову про арешт коштів боржника від 12.10.2021 р. №62485351 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.02.2020 р. №Ф-7790-53У, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заборгованості у розмірі 29 293,44 грн.
Незгода позивача з означеною вимогою стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.
Згідно з абз.1 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на предмет спору у цій справі та вищевикладені висновки, суд доходить висновку, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд при вирішенні спору повинен, зокрема, перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19.
З метою встановлення наявності такого статусу у відповідних осіб, суд звертає увагу на наступне правове регулювання.
01 липня 2004 року набув чинності Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (у подальшому змінено назву на Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").
Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.
01 липня 2010 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" №2390-VI (далі - Закон № 2390-VI), який набув чинності 03 березня 2011 року.
Відповідно до підпунктів 2, 3 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.
Пункт 3 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI у зв`язку із набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедур припинення юридичних осіб та підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за їх рішенням" від 19 травня 2011 року №3384-VI (далі - Закон №3384-VI) викладено в наступній редакції:
"Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру".
Відповідно до пунктів 7, 8 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців. Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.
Пунктом 4 та абзацом 2 пункту 8 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними; за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.
Крім того, платник податків ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управління ДПС України у Дніпропетровській області, Дніпровська ДПІ (Дніпровський р-н).
Контролюючим органом нараховано позивачеві єдиний соціальний внесок: за 2017 рік у сумі 8 448,00 грн. (термін сплати 09.02.2018 р.); за 2018 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 15 819,54 грн. (за 1 квартал 2018 р. у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2018 р.; за 2 квартал 2018 р. у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2018 р.; за 3 квартал 2018 р. у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.10.2018 р.; за 4 квартал 2018 р. у сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 21.01.2019 р.), за 2019 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 26 539,26 грн. (за 1 квартал 2019 р. у сумі 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2019 р.; за 2 квартал 2019 р. у сумі 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2019 р.; за 3 квартал 2019 р. у сумі 2754,18 грн., граничний строк сплати до 21.10.2019 р.; за 4 квартал 2019 р. у сумі - 2754,18 грн., граничний строк сплати до 20.01.2020 р.).
ГУ ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі ITC «Податковий блок» сформована вимога від 20.02.2020 р. №Ф-7790-53 на суму 29 293,44 грн. яку направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в реєстраційних даних платника та яке було отримано 31.01.2020 р.
Разом з тим, станом на 31.12.2021 р. заборгованість з єдиного внеску в ІКП за КБК 71040000 ФОП ОСОБА_1 складала у сумі 37 788,74 грн., в тому числі за 2020 рік був нарахований єдиний соціальний внесок на загальну суму 37 788,74 грн. (за 1 квартал 2020 р. у сумі 2078,12 грн., граничний строк сплати до 21.04.2020 р.; за 2 квартал 2020 р. у сумі 1039,06 грн., граничний строк сплати до 20.07.2020 р.; за 3 квартал 2020 р. у сумі 3178,12 грн., граничний строк сплати до 19.10.2020 р.; за 4 квартал 2020 р. у сумі 2200,00 грн., граничний строк сплати до 19.01.2021 р.).
У зв`язку з сплатою нарахованого єдиного внеску по коду платежу 71040000 у сумі 14 087,59 грн., станом на 25.04.2022 р. в ІКП ОСОБА_1 обліковується недоїмка на загальну суму 23 701,15 грн.
Разом з тим, позивач зазначає, що з 04.09.2012 р. перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Агро-Овен» та за нього роботодавець сплачує єдиний соціальний внесок.
На підтвердження цього надано лише довідку від 09.12.2021 р. №1154 від ТОВ «Агро-Овен» щодо його працевлаштування.
При цьому, позивачем до матеріалів справи не надано витребувані судом документи та відомості про доходи за оспорюваний період, зокрема, і як найманого працівника, відомості про розмір щомісячно утриманих та сплачених роботодавцем сум ЄСВ до бюджету за оспорюваний період.
Таким чином, суд зазначає, що доказів перебування у трудових відносинах в період за який нараховано позивачу єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування, позивачем до суду не надано. Доказів самостійної сплати ЄСВ також не надано.
У зв`язку з вищевикладеним, суд доходить висновку, що нездійснення позивачем господарської діяльності не звільняє його від сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування.
Щодо доводів позивача про відсутність проведеної перевірки позивача у порядку, встановленому Податковим кодексом України, суд зазначає таке.
Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі - Інструкція № 449).
Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449, податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).
Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що доводи позивача про необхідність нарахування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску виключно на підставі документальної перевірки, не віднайшли свого правового підтвердження, оскільки законодавством встановлено вичерпний перелік подій, які передують надсиланню платникам вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Таким чином, із зазначеного вбачається, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
З огляду на зазначене, облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійної підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.
Суд також, звертає увагу, що позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати ЄСВ та не спростовано наявність заборгованості.
Натомість відповідачем на підтвердження встановлених порушень порядку сплати єдиного соціального внеску надано відповідний витяг з ІКП позивача, в тому числі за спірні періоди.
За наведених обставин, суд вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.02.2020 р. №Ф-7790-53У на суму 29 293,44 грн., видана відповідачем на підставі та у межах наданих повноважень, а тому є правомірною та не підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, розподіл понесених ним витрат зі сплати судового збору та правничої допомоги за подання до суду позовної заяви не здійснюється.
Керуючись 242-246, 250 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко