Справа № 420/820/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/820/22
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Кравченка К.В.,

- Ступакової І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської області про визнання протиправною та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

13 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Одеської області від 20 вересня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона склала кваліфікаційних іспит для набуття права на зайняття адвокатською діяльністю, 18 серпня 2021 року нею здійснено захист стажування. Однак 20 вересня 2021 року рішенням Ради адвокатів Одеської області, оформленим протоколом №56, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності, з посиланням на ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у зв`язку з несумісністю, а саме зайняттям посади слідчого відділення №1 слідчого відділу Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. Позивач вважає, що обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статусу адвоката, отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатської діяльністю та безпосередньо здійснює таку діяльність.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення адвокатської діяльності, яка спрямована на надання правової допомоги. Проте, жодний нормативний акт не обмежує осіб, які перебувають на державній, публічній службі, службі в поліції брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Апелянт наголошує, що судді, прокурори та поліцейські виконують суттєво різні функції, мають різні повноваження та відповідно вимоги стосовно несумісності до них не можуть бути однакові.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 07 листопада 2015 року прийнята на службу в поліцію та проходить службу в Білгород-Дністровському районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області на посаді слідчого відділення №1 слідчого відділу, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-11)

16 березня 2020 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області, на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Миколаївської області від 16.03.2020 №88-03/20, видала позивачу свідоцтво про складання кваліфікаційного іспиту, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (а.с.26).

ОСОБА_1 з 03.03.2020 по 03.08.2020 проходила стажування у адвоката, за наслідками якого позивачем виконано порядок проходження стажування, методику оцінювання стажування, сплачено внески за проходження стажування та сформовано відповідні звіти, в результаті чого отримано позитивний результат.

13 вересня 2021 року позивач звернулась до Ради адвокатів Одеської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

20 вересня 2021 року засіданням Ради адвокатів Одеської області прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, оформлене протоколом №56 на підставі ст.17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зазначеним рішенням встановлено, що станом на 15.09.2021 ОСОБА_1 займає посаду слідчого відділення №1 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області що відповідно до ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є несумісним з діяльністю адвоката.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що намір проходити процедури кваліфікаційного іспиту, стажування та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю перебуваючи на посаді поліцейського, є завідомо нелегітимним наміром, оскільки прогнозовано призводить до виникнення обставин несумісності. До того ж наявність статусу адвоката (захисника) в особи, яка є поліцейським та зокрема, починає досудове розслідування, проводить слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених КПК України, за результатами розслідування складає обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подає їх прокурору на затвердження тощо - ставить під сумнів її незалежність, безсторонність та неупередженість.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 5076-VI адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч 1 ст.6 Закону № 5076-VI, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 значеної статті визначено перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, а саме особа, яка:

1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також нетяжкого злочину, за який призначено покарання у виді позбавлення волі;

2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною;

3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, дізнавача, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Приписами п.1 ч.1 ст. 7 Закону № 5076-VI несумісною з діяльністю адвоката є робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Так, пп. з п.1 ч.1 статті 3 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є поліцейські.

З витягу з протоколу комісії засідання Ради адвокатів Одеської області № 56 від 20 вересня 2021 року вбачається, що станом на 15.09.2021 року позивач займає посаду слідчого вiддiлення № 1 СВ Білгород Дністровського РВП ГУНП в Одеській області. ОСОБА_1 просить Раду видати їй свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю без звiльнення з посади, яку вона обіймає на теперішній час. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську дiяльнiсть» про вимоги щодо несумісності, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її заяви (а.с.53).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про національну поліцію» на працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції".

За приписами ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 25 Закону України "Про запобігання корупції", особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, зокрема, поліцейським, забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

З наведеного вбачається, що на позивача, який на момент прийняття оскаржуваного рішення обіймав посаду слідчого відділення № 1 СВ Білгород Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, поширюються обмеження, встановлені пункту 1 частини 1 статті 25 Закону України "Про запобігання корупції", зокрема, щодо зайняття іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) діяльністю.

Отже, чинним законодавством прямо передбачено, що позивач, перебуваючи на посаді поліцейського, не може займатись, зокрема, адвокатською діяльністю.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що намір проходити процедури кваліфікаційного іспиту, стажування та отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, перебуваючи на посаді державного службовця, є завідомо нелегітимним наміром, оскільки прогнозовано призводить до виникнення обставин несумісності.

Складаючи присягу державного службовця, поліцейського, особа свідомо приймає всі обмеження, які покладаються на неї спеціальним законом, у тому числі заборону суміщення перебування на посаді державного службовця чи поліцейського з адвокатською діяльністю.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 року по справі №826/9606/17, які вірно застосовані судом першої інстанції.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що претендуючи на набуття права на заняття адвокатською діяльністю, поліцейський вступає у позапроцесуальні відносини із Радою адвокатів, адвокатською спільнотою, що є неприпустимим.

Принагідно, на спростування доводів апелянта щодо способів усунення несумісності слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що обмеження і способи їх усунення встановлені для осіб, які вже мають статус адвоката та які бажають займатись іншою (не сумісною з діяльністю адвоката) діяльністю, а не для осіб, які бажають займатись адвокатською діяльністю.

Вищевикладеним спростовуються і посилання апелянта на необхідність врахування рішень ВРП від 30.05.2017 №1328/0/15-17 та від 24.10.2017 №3419/0/15-19, відповідно до яких отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є порушенням вимог сумісності, оскільки, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Помилковим є і доводи апеляційної скарги щодо незастосовності до спірних правовідносин висновків викладених у постановах ВП ВС по справі № 826/9606/17 від 14 квітня 2021 року та від 10 лютого 2021 року по справі №822/1309/17, з посиланням на те, що судді, прокурори та поліцейські виконують суттєво різні функції, мають різні повноваження та відповідно вимоги стосовно несумісності до них не можуть бути однакові. Так, в зазначених постановах надавалась оцінка не лише несумісності посади судді та прокурора з адвокатською діяльністю, а зроблено висновок, що особи, на яких поширюються обмеження, встановлені пункту 1 частини 1 статті 25 Закону України "Про запобігання корупції", не можуть займатись адвокатською діяльністю та отримувати статус адвоката.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 січня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В. Вербицька

Суддя: К.В. Кравченко

Суддя: І.Г. Ступакова