Справа № 120/11269/21-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11269/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

18 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року (м. Вінниця, 20 грудня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування пункту наказу,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції Вінницької області від 03.08.2021 №1472 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді зауваження.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 04.01.2021 року позивача призначено на посаду старшого слідчого СВ Відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

До слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з Вінницької обласної прокуратури надійшов лист від 01.06.2021 року №09/1-1054 вих-21 про усунення порушень кримінального процесуального законодавства слідчими Вінницького районного управління поліції та його територіальних підрозділів і проведення службового розслідування.

На підставі вище вказаного листа Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області прийнято наказ №877 від 11.06.2021 року про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії.

Відповідно до висновку службового розслідування прийнято рішення про застосування до позивача дисциплінарне стягнення у виді зауваження, яке й було накладено відповідачем згідно із наказом №1472 від 03.08.2021 року.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Як визначено частинами 1, 2 статті 19 цього ж закону, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За змістом частини 1 статті 11 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Як визначає стаття 12 цього закону, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

У відповідності до частин 1-3 статті 13 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно частин 1, 2 статті 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

За правилами частини 6 цієї ж статті, службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 (далі - №893).

Як визначають пункти 1, 4 розділу V Порядку №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до положень розділу VІ Порядку №893, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.

Пунктом 1 розділу VІІ Порядку №893 передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Зазначене відповідає положенням статті 19 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України".

Тобто, при встановленні фактів дисциплінарних проступків зі сторони поліцейського, слід провести службове розслідування, метою якого є з`ясування всіх дійсних обставин відповідного проступку, зокрема, наявність факту порушення службової дисципліни, причинно-наслідковий зв`язок між діяннями конкретної особи та наслідками (відповідними порушеннями), обов`язкові приписи, яких не дотрималася конкретна особа, інші обов`язкові елементи дисциплінарного проступку (мотив, мета діяння, вина порушника тощо).

Лише за умов дійсного вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, за наявності його вини та після належного доведення таких обставини у ході відповідного службового розслідування (відповідно до методики розслідування дисциплінарних проступків, зібрання й перевірки належних доказів у справі) на таку особу, в порядку й у строки, що визначені чинним законодавством України, може бути накладено дисциплінарне стягнення, вид якого залежить від тяжкості проступку та інших істотних обставин справи й характеризуючих особу порушника відомостей.

Право ж посадових осіб Національної поліції щодо притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та визначення її виду повинно реалізуватися не на власний вільний і необмежений розсуд, а виключно при суворому дотриманні вимог чинного законодавства. Інше розуміння було би некоректним та призводило би до можливості безконтрольного вжиття таких заходів, безпідставного й невмотивованого притягнення до відповідальності, що підпадало би під визначення «свавільного застосування відповідного матеріального законодавства» та є протиправним за своєю суттю.

А тому, при реалізації своїх повноважень щодо притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, повноважна особа повинна чітко слідувати вимогам закону та узгоджувати свої дії та рішення з його нормами, зокрема, щодо необхідності достовірного встановлення підстав для стягнення, якими є його дійсне вчинення конкретною особою внаслідок порушення своїх обов`язків.

При цьому, до кола критеріїв (принципів), які повинні застосовуватись компетентним органом (посадовою особою) при прийнятті рішень щодо дисциплінарної відповідальності та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, відповідно до приписів статті 2 КАС України, входить зокрема принцип законності, відповідно до якого він зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення повинно прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Із листа Вінницької окружної прокуратури від 27.05.2021 року вбачається, що старшим слідчим СВ Відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майором поліції Салигою С.Л. допущено порушення у кримінальному провадженні №0000480, а саме не проведено жодних слідчих дій щодо встановлення можливої причетності особи до вчинення злочину.

З матеріалів справи встановлено, що кримінальне провадження №0000480 доручено розслідувати позивачу 16.02.2021 року, що підтверджується записами із журналу передачі кримінальних проваджень слідчим Лівобережного відділення поліції ВВП ГУ НП у Вінницькій області.

Відповідно до довідки №603 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України позивач у період з 01.03.2021 року по 19.03.2021 року включно був тимчасово непрацездатним, у зв`язку із загальним захворюванням та до служби приступив 20.03.2021 року.

21.04.2021 року на вимогу Вінницької окружної прокуратури кримінальне провадження №0000480 передано прокурору для перевірки стану досудового розслідування.

Вказані обставини підтверджуються списком переданих кримінальних проваджень (на запити), листом Вінницької окружної прокуратури від 21.04.2021 року та не спростовувались представником відповідача.

Із журналу передачі кримінальних проваджень слідчим Лівобережного відділення поліції ВВП ГУ НП у Вінницькій області вбачається, що позивачу у період з 11.02.2021 року по 16.03.2021 року доручено проведення досудового розслідування у 101 кримінальному провадженні.

Водночас, при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем не з`ясовано всіх дійсних обставин, що могли слугувати причиною не проведення позивачем слідчих дій у кримінальному провадженні №0000480, зокрема, не враховано період тимчасової непрацездатності позивача, кількість переданих кримінальних проваджень та витребування кримінального провадження №0000480 Вінницькою окружною прокуратурою.

При наданні пояснень представником відповідача та у довідці про стан досудового розслідування кримінального провадження №0000480 зазначалося, що слідчим С. Салигою жодних підтверджуючих документів про перебування на лікарняному та передачу кримінального провадження керівнику слідчого відділу надано не було.

В свою чергу, такі посилання є безпідставними, оскільки під час розгляду справи з`ясовано, що відповідач був ознайомлений про тимчасову втрату працездатності позивача у період з 01.03.2021 року до 19.03.2021 року, а на момент проведення службового розслідування докази втрати працездатності були наявні у відповідача.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_2 , яка склала довідку про стан досудового розслідування кримінального провадження №0000480, не надала обґрунтованих пояснень щодо неможливості дисциплінарною комісією перевірити факт перебування позивача на лікарняному та підтвердила, що в ході службового розслідування не перевірялась дана обставина.

Відтак, з показів свідка встановлено, що дисциплінарна комісія обмежилась посиланням на не підтвердження позивачем факту перебування на лікарняному, без повного та об`єктивного з`ясування даної обставини.

Вказане не відповідає меті проведення службового розслідування.

Разом з тим, слід зауважити, що для накладення дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність протиправної поведінки працівника поліції, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягується до відповідальності.

Протиправність поведінки полягає у порушенні особою службової дисципліни та інших вимог, встановлених Законом України "Про Національну поліції", Кримінально процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Також необхідно враховувати інші обставини, що мають значення: характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

При цьому, у висновку службового розслідування та наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутній належний опис суті та обставин вчиненого позивачем правопорушення.

Саме по собі посилання в наказі на норми законодавства не є належним виконанням вимог щодо його змісту. Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення й час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №1340/6258/18 від 22 вересня 2020 року.

Натомість у наказі №1472 від 03.08.2021 року наведений перелік норм та здійснено посилання на порушення слідчим їх вимог при проведенні позивачем досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Проте, як досліджено в ході розгляду справи, частина норм містить загальні положення, їх зміст не стосується умов вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, що унеможливлює констатацію факту їх порушення.

Із спірного наказу вбачається, що серед підстав для його прийняття слугувало не забезпечення слідчими здійснення досудового розслідування у повному обсязі та у розумні строки, письмові вказівки прокурорів не виконувались.

Із цього приводу позивач вказав, що ні усні, ні письмові вказівки прокурора в межах кримінального провадження №0000480 йому не доводились та не надходили.

Доказів протилежного представником відповідача суду не надано.

Крім того, у наказі №1472 від 03.08.2021 року здійснено посилання порушення вимог частини 1 статті 28 Кримінального процесуального кодексу України.

В силу частини 1 статті 28 Кримінального процесуального кодексу України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Згідно частини 3 статті 28 Кримінального процесуального кодексу України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: - складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; - поведінка учасників кримінального провадження; - спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Аналізуючи наведені норми законодавства можна дійти висновку, що покликаючись на порушення розумних строків необхідно врахувати ряд обставин, що зумовили таке порушення.

Втім, наказ Головного управління Національної поліції Вінницької області від 03.08.2021 №1472 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" не містить, так само не відображено в матеріалах службового розслідування обґрунтування допущення порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000480, яке надійшло йому 16.02.2021 року і перебувало до 21.04.2021 року, тобто до витребування згідно листа Вінницької окружної прокуратури від 21.04.2021 року.

Також слід звернути увагу, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнято на підставі висновку службового розслідування, який не був підписаний головою дисциплінарної комісії - заступником начальника СУ ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції Т. Гоца.

Лише, в ході розгляду справи, вказану невідповідність висновку службового розслідування вимогам закону було усунено за ініціативою представника відповідача ОСОБА_3 .

Така невідповідність пояснювалась представником відповідача, як допущена описка.

На переконання суду відсутність підпису голови дисциплінарної комісії у висновку службового розслідування не може вважатися опискою, оскільки це унеможливлювало затвердження висновку службового розслідування, на підставі якого прийнятий спірний наказ.

Враховуючи наведене та встановлені у справі обставини, матеріалами справи не підтверджено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тому відповідач необґрунтовано притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, слід виходити з наступного.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

- на професійну правничу допомогу;

- сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

- пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

- пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

- пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (стаття 134. КАС України).

Положеннями частини першої статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги викладене, слід зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

До суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано:

- договір про надання правничої допомоги від 03 вересня 2021 року;

- копію квитанції про оплату за надання правової допомоги згідно договору від 03.09.2021 року на суму 5000 грн.;

- договір про надання правничої допомоги від 20 жовтня 2021 року;

- копію квитанції про оплату за надання правової допомоги згідно договору від 20.10.2021 року на суму 15000 грн.

Слід зазначити, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, слід враховувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, кількість витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірність обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням обставин справи, а саме: виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз тощо); кількості сторін та відсутності інших учасників у справі; виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, розмір вартості наданих послуг є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, вимоги про відшкодування 20000 грн. як витрат на правничу допомогу необґрунтованими.

При цьому, співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг є сума 10000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.