Справа № 360/323/22
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2022 року Справа № 360/323/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі- І відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ІІ відповідач), в якій просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо порядку розподілу розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за правилами екстериторіальності протиправними;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.11.2021 № 52 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області, викладену в листі № 4846-5230/Ш-02/8-1200/21 від 10.12.2021 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити з 24.11.2021 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 09.12.1982 по 25.08.1983 та з 05.09.1988 по 01.07.1991 та зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 25.07.1994 по 13.05.2001.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24.11.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач 1) із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З урахуванням екстериторіальності заява від 24.11.2021 розподілена на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2).

Проте, відповідач 2 рішенням про відмову у призначенні пенсії від 26.11.2021 №52 (далі - Рішення) відмовив за заявою від 24.11.2021 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу та відсутністю документів, які б підтверджували пільговий характер роботи.

Так, відповідно до рішення від 26.11.2021 страховий стаж позивача становить 34 роки 07 місяців 22 дні при необхідних для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 не менше 25 років. При цьому, відповідачем 2 до страхового стажу не зарахований період роботи з 09.12.1982 по 10.02.1986, оскільки виправлено дату прийому на роботу, та з 05.09.1988 по 01.07.1991, оскільки відсутня назва посади відповідальної особи на записі про звільнення.

Крім того, відповідачем 2 в рішенні від 26.11.2021 зазначено, що необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (список № 2) становить 10 років. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої ст.26 Закону жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Довідки, які б підтверджували пільговий характер роботи за Списком № 2 заявницею не надані, у зв`язку з чим пільговий стаж роботи за Списком № 2 відсутній. Разом з цим, відповідачем 2 рекомендовано надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких я працювала на підставі первинних документів за час виконання роботи.

В грудні 2021 року позивач вдруге звернулася в порядку звернення громадян до відповідача 1 із заявою, до якої додала довідки про підтвердження трудового та пільгового стажу № 101/404 від 16.11.2021 та № 101/403 від 16.11.2021, на яку 10.12.2021 отримала відповідь № 4846-5230/Ш-02/8-1200/21, в якій зазначено, що надані довідки створені органами та їх посадовими особами на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для їх врахування для обчислення пенсії. Разом з цим, у відповіді відповідача 1 зазначений інший період роботи, який не зараховується до страхового стажу, а саме: з 09.12.1982 по 25.08.1983, у зв`язку з виправленням в трудовій книжці дати звільнення.

Зазначені відмови відповідачів вважає необґрунтованими та безпідставними, а рішення відповідача 2 таким, що підлягає скасуванню з причини порушення права на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в якому заперечує проти позову та зазначає, що 24.11.2021 позивач звернулася до управління з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням екстериторіальності заява від 24.11.2021 розподілена на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2).

Відповідач 2 рішенням про відмову у призначенні пенсії від 26.11.2021 №52 відмовив за заявою від 24.11.2021 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу та відсутністю документів, які б підтверджували пільговий характер роботи.

Страховий стаж позивача становить 34 роки 07 місяців 22 дні при необхідних для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 не менше 25 років. При цьому, відповідачем 2 до страхового стажу не зарахований період роботи з 09.12.1982 по 10.02.1986, оскільки виправлено дату прийому на роботу, та з 05.09.1988 по 01.07.1991, оскільки відсутня назва посади відповідальної особи на записі про звільнення. Пільговий стаж становить лише 10 років. Довідки, які б підтверджували пільговий характер роботи за Списком № 2 позивачем не надані.

В грудні 2021 року позивач вдруге звернулася в порядку звернення громадян до відповідача 1 із заявою, до якої додала довідки про підтвердження трудового та пільгового стажу №101/404 від 16.11.2021 та № 101/403 від 16.11.2021, на яку 10.12.2021 отримала відповідь № 4846-5230/Ш-02/8-1200/21, в якій зазначено, що надані довідки створені органами та їх посадовими особами на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для їх врахування для обчислення пенсії.

У зв`язку з відсутністю у позивача, на час звернення, необхідного пільгового стажу, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області правомірно винесено рішення про відмову у призначені пенсії позивачу.

Не зараховано до загального стажу наступні періоди роботи: з 09.12.1982 по 25.08.1983 року, у зв`язку з виправленням у трудовій книжці дати звільнення; з 05.09.1988 по 01.07.1991, оскільки у трудовій книжці при звільненні не можливо визначити назву підприємства на печатці та відсутня назва посади відповідальної особи.

Обов`язок проведення управлінням призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ч.4 ст.45 Закону України № 1058 виникає виключно у разі подання заявником належного за формою документа, передбаченого Порядком № 22-1, тобто, відповідно до заяви поданої позивачем у встановленому порядку 24.11.2021

Подання іншого за формою та змістом письмового документа з приводу призначення пенсії за правилами ст. 44 Закону № 1058-ІV не створює правового наслідку у вигляді обов`язку прийняти письмове рішення у формі протоколу стосовно призначення пенсії.

До звернення позивач додала копії документів, які видані товариством з обмеженою відповідальністю «Луганська телефонна компанія»: довідки про підтвердження трудового стажу від 16.11.2021 № 101/404; довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.11.2021 № 101/403 за період роботи з 25.07.1994 по 13.05.2001 в Сєвєродонецькому міському вузлі зв`язку.

Вся документація та архіви зазначеного підприємства залишилась в м. Луганськ, яке згідно із додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-Р (із змінами та доповненнями) є тимчасово окупованою територією України, відповідно довідки, які створені будь-якими органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території України, не є дійсними.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в якому заперечує проти позову та зазначає, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою від 24.11.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління від 26.11.2021 № 52 Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 розділ XIV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пільговий стаж роботи у Позивача за Списком № 2 відсутній.

До спеціального стажу роботи за доданими документами не зараховано: період роботи з 09.02.1982 по 10.02.1986, оскільки виправлено дату прийому на роботу; період роботи з 05.09.1988 по 01.07.1991, оскільки відсутня назва посади відповідальної роботи на записі про звільнення.

Для зарахування вказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких позивач працювала, на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 18.01.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку строщеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 22.02.2022 витребувано докази.

Ухвалами суду від 25.05.2022 та від 30.06.2022 зобов`язано відповідачів надати докази по справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов такого.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернулась із заявою за призначенням/перерахунком пенсії за віком (Сп. 2) встановленої форми від 24.11.2021 зареєстрованої за номером 10216, додавши документи визначені в розписці - повідомленні.

Листом від 02.12.2021 за № 1200- 0211-8/54457 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.11.2021 № 52 позивачу відмовлено за заявою від 24.11.2021 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю пільгового стажу за списком № 2. Не зараховано до загального стажу наступні періоди роботи: з 09.12.1982 по 10.02.1986 оскільки виправлено дату прийому на роботу; з 05.09.1988 по 01.07.1991, оскільки відсутня назва посади відповідальної роботи на записі про звільнення.

25.11.2021 за вхідним номером 5230/Ш-1200-21 позивач звернулася до І відповідача із заявою довільної форми в якій просила зарахувати надані довідки до заяви про призначення пенсії.

Листом від 10.12.2021 за № 4846-5230/Ш-02/8-1200/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило позивача про не зарахування до страхового стажу періоди роботи: з 09.02.1982 по 10.02.1986 у зв`язку з виправленням в трудовій книжці дати звільнення; з 05.09.1988 по 01.07.1991, оскільки при звільненні не можливо визначити назву підприємства на печатці та відсутня назва посади відповідальної особи. Довідки про підтвердження трудового та пільгового стажу №101/404 від 16.11.2021 та № 101/403 від 16.11.2021 не враховано.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 01.09.1982 позивач працювала:

запис 3. 09.12.1982 прийнята на посаду лаборанта кабінету хімії;

запис 4. 25.08.1983 звільнена від займаної посади за ст. 38 КЗпП УРСР (власне бажання);

Байкало Амурська магістраль СМП-708 тресту НАТС:

запис 9. 05.09.1988 прийнято підсобним робітником в дитсадок «Теремок»;

запис 10. 05.04.1989 переведена помічником вихователя;

запис 11. 01.07.1991 звільнена за п.5 ст.29 КЗпП РРФСР в порядку переведення до Північнобайкальського міського відділу народної освіти у зв`язку з передачею д/саду в розпорядження міського відділу народної освіти;

Сєвєродонецький міський вузол зв`язку:

запис 14. 25.07.1994 прийнята на посаду телефоніста довідкової служби цеху міжміських телефонно-телеграфних мереж;

запис 15. 31.12.1994 звільнена по переводу в Сєвєродонецький міський вузол електрозв`язку;

запис 16. 01.01.1995 прийнята по переводу телефоністкою довідкової служби телефонного зв`язку 2-го класу цеху міських телефонних мереж;

Центр електрозв`язку № 7 м. Сєвєродонецька Луганської дирекції УГПЕС «Укртелеком»:

запис 18. 01.07.1998 призначена по переводу телефоністкою довідкової служби телефонного зв`язку 2 класу дільниці з продажу послуг електрозв`язку цеху електрозв`язку № 20 м. Сєвєродонецька;

запис 19. 14.01.2000 за результатами атестації робочого місця умовам праці підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 2;

запис 20. 19.05.2000 цент електрозв`язку № 7 м. Сєвєродонецька Луганської дирекції УГПЕС «Укртелеком» перетворено в центр електрозв`язку № 7 м. Сєвєродонецьк Луганської дирекції Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»;

запис 21. 14.05.2001 переведена оператором електрозв`язку 1 класу розрахункової групи дільниці з маркетингу та організації продажу послуг цеху електрозв`язку № 20 м. Сєвєродонецьк;

запис 22. 24.05.2004 змінено назву центу електрозв`язку № 7 м. Сєвєродонецька Луганської дирекції УГПЕС «Укртелеком»;

запис 23. 27.12.2007 переведена оператором електрозв`язку 1 класу групи розрахунків дільниці з маркетингу та організації продажу послуг центру електрозв`язку № 7 м. Сєвєродонецьк;

запис 25. 01.01.2010 переведена оператором електрозв`язку 1 класу групи розрахунків дільниці з маркетингу та організації продажу послуг центру електрозв`язку № 20 м. Сєвєродонецьк;

запис 26. 10.05.2011 звільнена за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Записи трудової книжки позивача №№ 3-4 за період роботи з 09.12.1982 по 25.08.1993 підтверджено довідкою від 21.12.2021 № 759, яка не надавалась позивачем при зверненні із заявою та не надавалась оцінка відповідачами.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 101/403 від 16.11.2021, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганська телефонна компанія», позивач з 25.07.1994 по 31.12.1994 (5 місяців 7 днів) та з 01.01.1995 по 13.05.2001 (6 років 4 місяці 14 днів) виконувала шкідливий характер роботи за професією телефоністка довідкової служби міської телефонної мережі за Списком № 2, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» розділ ХХІХ «Зв`язок», підрозділ 096.

Згідно з протоколом призначення пенсії позивач має право на отримання пенсії за віком з 10.12.2023, страховий стаж складає 34 роки 07 місяців 22 дні, пільговий стаж відсутній, зараховано до страхового стажу періоди роботи, навчання та безробіття: з 01.09.1981 по 16.07.1982 (навчання), з 01.09.1982 по 08.12.1982, з 06.09.1983 по 10.02.1986, з 11.02.1986 по 07.07.1988, з 08.07.1988 по 01.08.1988, з 02.07.1991 по 02.01.1993, з 25.07.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 30.06.1998, з 01.07.1998 по 14.05.2001, з 15.05.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 10.05.2011, з 24.05.2011 по 20.06.2011 (безробіття), з 25.06.2011 по 30.08.2011 (безробіття), з 01.09.2011 по 27.02.2013, з 01.03.2013 по 31.05.2018, з 08.06.2018 по 28.12.2018 та з 14.01.2019 по 30.09.2021.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за 1998 - 2021 роки за формою ОК-5 від 24.11.2021 за персоніфікованими відомостями номер облікової картки позивача в Реєстрі застрахованих осіб (в межах предмету позову) наявні відомості про страхувальників застрахованих осіб, зокрема: про сплату страхових внесків з січня 1998 року по травень 2011 року та про зарахування спеціального стажу за кодом ЗПЗ013Б1 період роботи за 1998 рік (норма тривалості 12.00), за 1999 рік (норма тривалості 12.00), за 2000 рік (норма тривалості 12.00) та за 2001 рік (норма тривалості 4.13).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац дев`ятий частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (абзац третій частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року (абзаци другий, дев`ятий пункту 2 часини другої статті 114 Закону № 1058-IV).

Абзацами чотирнадцятим, двадцять першим пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що за відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи (абзаци двадцять четвертий, двадцять шостий пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV).

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до абзаців другого, четвертого частини першої статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У межах спірних правовідносин, з огляду на вік позивача на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком (57 років), для встановлення позивачу права на пенсію за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV необхідно дотримання таких обов`язкових вимог: наявність страхового стажу не менше 25 років, наявність стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - не менше 10 років.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

За приписами пункту 1.9 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон).

За приписами пункту 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі-Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункти 4, 4.1 Порядку № 383).

Пунктом 4.2 Порядку № 383 встановлено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (пункт 4.3 Порядку № 383).

Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 Порядку № 383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41. Відповідно до зазначених нормативних актів документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Таким чином, страховий стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, а страховий стаж, набутий після 01.01.2004, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 09.12.1982 по 25.08.1983, суд зазначає таке.

Порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Так, згідно з п. п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.93". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто, враховуючи положення п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п. п. 2.6.-2.9 Інструкції № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 пункту 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Суд зазначає, що станом на час внесення частини спірних записів діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), положення якої подібні положенням Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок» покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.07.2019 № 683/737/17.

Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці здійснені у хронологічній послідовності.

Суд наголошує, що саме на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

На підставі викладеного, суд вважає безпідставними посилання відповідачів про неврахування вказаного періоду у зв`язку з виправлення в даті звільнення (25.08.1983).

Тобто спірний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 05.09.1988 по 01.07.1991, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

З урахуванням наведених норм, які регулюються спірні правовідносини, враховуючи приписи Інструкції № 58, суд не приймає до уваги посилання позивача про відсутність назви посади відповідальної особи в записі про звільнення.

Таким чином, період роботи з 05.09.1988 по 01.07.1991 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки в трудовій книжці в записі про звільнення є підпис та відтиск печатки підприємства.

Суд, у межах позовних вимог, не вирішує питання щодо пільгового обчислення страхового стажу за даний період, оскільки такі вимоги позивачем не заявлено.

Суд звертає увагу, що предметом позову є право позивача на призначення пенсії, а не її перерахунок із застосуванням коефіцієнту кратності стажу.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення як страхового так і пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 352/1612/15а, від 10.09.2019 у справі № 348/2208/16-а та від 18.06.2020 у справі № 537/1415/17.

Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 25.07.1994 по 13.05.2001, суд зазначає таке.

Відповідно до розділу XXІX Списку №2 виробництв, робіт, професій і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 №10 (яка діяла до 11.01.1994), та Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (яка діяла до 16.01.2003), пільгове пенсійне забезпечення надається, зокрема, за такими посадами:

093 - телефоністи міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією;

095 - телефоністи місцевого телефонного зв`язку міських телефонних станцій ємністю від 300 номерів і вище;

096- телефоністи довідкової служби міської телефонної мережі.

Згідно з розділом XXІX Списку №2 виробництв, робіт, професій і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (яка діяла до 03.08.2016) пільгове пенсійне забезпечення надається, зокрема, за такими посадами:

29 - телефоністи довідкової служби міської телефонної мережі 2 і 1 класу;

29 - телефоністи міжміського телефонного зв`язку, які працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, остання працювала з 25.07.1994 по 13.05.2001 телефоністкою, а з 14.05.2001 з переведена на посаду оператора електрозв`язку, яка не включена до переліку посаді віднесених до Списку № 2.

Факт роботи на посаді за Списком № 2 за період з 25.07.1994 по 31.12.1994 (5 місяців 7 днів) та з 01.01.1995 по 13.05.2001 (6 років 4 місяці 14 днів) підтверджено довідкою № 101/403 від 16.11.2021 виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганська телефонна компанія», яка надана із заявою від 24.11.2021, та якій надано оцінку органом Пенсійного фонду України.

Суд не приймає посилання відповідачів на неприйняття довідок № № 101/403, 101/404 від 16.11.2021, та зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Суд приймає до розгляду зазначені довідки.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що подані позивачем довідки містять відомості, які підтверджуються записи трудової книжки позивача за спірні періоди, суд дійшов висновку, що у відповідачів відсутні підстави їх не враховувати.

Разом з цим, суд наголошує, що записи трудової книжки позивача містять відомості щодо призначення, переведення та звільнення позивача за спірні періоди, що є підтвердженням трудової діяльності позивача.

Суд наголошує, що позивач є особою похилого віку та відноситься до незахищеної версти населення.

Відповідно до статті 22 Конституції України держави, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Частина третя статті 22 Конституції України підкреслює, що за прийняття нових законів або при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами статті 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

Суд звертає увагу, що записи трудової книжки позивача містять відомості щодо прийняття, переведення та звільнення позивача за спірні періоди, що є підтвердженням її трудової діяльності.

Таким чином, період роботи з 25.07.1994 по 31.12.1994 та з 01.01.1995 по 13.05.2001 повинен бути зарахований до пільгового стажу за Списком № 2 (всього 06 років 09 місяців 21 день).

Суд звертає увагу, що ІІ відповідачем під час розгляду заяви за призначенням/перерахунком пенсії від 24.11.2021 за номером 10216, залишено поза увагою факт зарахування спеціального стажу за кодом ЗПЗ013Б1 період роботи за 1998 рік (норма тривалості 12.00), за 1999 рік (норма тривалості 12.00), за 2000 рік (норма тривалості 12.00) та за 2001 рік (норма тривалості 4.13).

За наслідками судового розгляду встановлено, що ІІ відповідачем протиправно (у межах позовних вимог) не зараховано:

до страхового стажу період роботи з 09.12.1982 по 25.08.1983 та з 05.09.1988 по 01.07.1991.

до пільгового стажу період роботи за Списком № 2 період роботи з 25.07.1994 по 31.12.1994 та з 01.01.1995 по 13.05.2001.

Суд звертає увагу, що другим відповідачем під час прийняття рішення від 26.11.2021 № 52 щодо відмови в призначенні пенсії безпідставно об`єднано періоди роботи позивача з 09.12.1982 до 25.08.1983 лаборантом кабінету хімії (записи 3 та 4) та період роботи з 06.09.1983 до 10.02.1986 (записи 5 та 6) лаборантом сектора дослідних робіт дослідного інституту з позначенням причини не зарахування - через виправлення дати прийому.

Однак, це періоди роботи позивача на різних підприємствах, а виправлення присутнє лише в даті 25.08.1983, тобто в даті звільнення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при прийнятті документів посадовою особою органу Пенсійного фонду України в розписці повідомленні не зазначено переліку документів, які необхідно додатково надати позивачем у відповідності до пункту 1.9 Порядку № 22-1.

Проте, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області розглянувши документи позивача відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 рішенням від 26.11.2021 № 52 відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обґрунтування яких саме документів не вистачає, та без надання відповідного часу для подання додаткових документів.

Тобто, рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято передчасно.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення та необхідність його скасування.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні позивача із заявою за призначенням пенсії від 24.11.2021, останній виповнилось 57 повних років, страховий стаж складає понад 25 років, як так встановлено судом пільговий стаж за Списком № 2 складає не менше половини стажу на зазначених роботах (понад 5 років з 10 необхідних років), проте ІІ відповідачем не вирішувалось питання щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Порушене право позивача полягає у фактичній відмові відповідача - суб`єкта владних повноважень призначити пенсію.

Суд наголошує на тому, що порушення прав позивача відбулось ще під час розгляду заяви позивача.

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає, що у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним способом захисту є:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.11.2021 № 52 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 на пільгових умовах пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2021 за призначенням пенсії зареєстрованою за номером № 10216, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 09.12.1982 по 25.08.1983, з 05.09.1988 по 01.07.1991 та до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 25.07.1994 по 13.05.2001, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні вимоги про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області, викладену в листі № 4846-5230/Ш-02/8-1200/21 від 10.12.2021 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування слід відмовити, оскільки саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.11.2021 № 52 створює відповідні правові наслідки.

Позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити з 24.11.2021 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 не підлягає задоволенню, оскільки з урахуванням встановлених обставин та мотивів викладених в рішенні є необґрунтованістю.

Крім того, з урахуванням приписів пункту 4.2 Порядку № 22-1 у задоволенні вимоги щодо визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо порядку розподілу розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за правилами екстериторіальності протиправними, слід відмовити.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн.

Як вже вказано судом, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на перерахунок та отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІІ відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.11.2021 № 52 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 на пільгових умовах пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2021 за призначенням пенсії зареєстрованою за номером № 10216, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 09.12.1982 по 25.08.1983, з 05.09.1988 по 01.07.1991 та до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 25.07.1994 по 13.05.2001, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива