Справа № 320/10078/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року м.Київ № 320/10078/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , викладену у листі від 16.07.2021 № 2600-0213-8/11569 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку 2 виробництв, робіт, професій посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці згідно із пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення, а саме з 02.06.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач досяг 55-річного віку, має загальний стаж більше 35 років, з них стаж роботи у шкідливих умовах, який дає право на пільгову пенсію за Списком №2 23 роки, 10 місяців та 13 днів, що є достатніми для призначення йому пенсії за віком на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На цій підставі, він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, при цьому ним були надані всі необхідні документи, які підтверджують наявність стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, проте відповідач необґрунтовано відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах. Позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що згідно з наданою позивачем заявою для призначення пенсії, ним надано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення 3 категорії серії НОМЕР_1 , трудова книжка та довідка Іванківської селищної ради від 17.06.2020 №1480, якою не підтверджено факт прописки (постійного проживання) позивача у період з 26.02.1991 по 06.10.1991 у зоні гарантованого добровільного відселення (смт. Іванків). Згідно приписів трудової книжки період роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з 06.06.1989 по 08.07.1998, яким підтверджено, що позивач станом на 01.01.1993 проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю 9 років 1 місяць 3 дні та дає право на зниження пенсійного віку на 4 роки. Інших документів для підтвердження проживання (роботи) у зоні радіоекологічного контролю позивач не надав. На дату звернення позивача пенсійний вік, визначений ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 54 роки. Відтак, на думку відповідача, за наданими документами право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач набуде по досягненню 56 років, тобто з 13.06.2022. А тому, у позивача відсутнє право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, передбачене ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач, не погоджуючись з такою позицією відповідача, надав відповідь на відзив, у якому зазначив про те, що доводи відповідача, викладені у відзиві не підлягають врахуванню, оскільки позивач обґрунтовує свої позовні вимоги Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач працював за професією маляра та є особою, що набула право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість у яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. На цій підставі просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.04.2022 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, якому запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду в Хмельницькій області. Також, зазначив про те, що відповідно до наданих позивачем документів про стаж, персоніфікованого обліку, загальний страховий стаж складає 35 років 1 місяць 12 днів. Водночас, не підтверджено факт прописки (постійного проживання) позивача з 26.02.1991 по 06.10.2006 у зоні гарантованого добровільного відселення (смт.Іванків) згідно довідки Іванківської селищної ради від 17.06.2020 №1480. Також, позивачеві повідомлено, що право на пенсійні виплати настане з 13.06.2022. А тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 20.06.2022 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та встановлено строк для надання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що при зверненні за призначенням пенсії позивач не надав довідки, уточнюючі пільговий характер роботи за Списком №2, відтак підстави для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні. Також, зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Хмельницькій області не розглядалась заява про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас, оскільки позивачем до заяви було додане посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення 3 категорії серії НОМЕР_1 та трудову книжку, відповідач розглянув заяву про призначення пенсії на пільгових умовах на підставі положень ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та встановив, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 13.06.2022. На вказаних підставах, відповідач правомірно прийняв спірне рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданим 02.12.1998 Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області.

Позивач має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорії 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Київською облдержадміністрацією від 30.07.2002.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 13.06.1983 (а.с. 10-16) позивач працював та працює за професією муляра (каменщика), зокрема, у періоди:

- з 09.06.1984 по 11.10.1984 у БУ-43 тресту «Київміськбуд №2;

- з 06.06.1989 по 26.06.1995 в Іванківському ПМК-168;

- з 14.07.1998 по 15.07.1999 у ВАТ «Київміськбуд-1», Будівельно-монтажне управління №1;

- з 14.03.2001 по 02.04.2001 у ТОВ «Інтегдів-В»;

- з 23.04.2001 по 09.10.2013 у ПрАТ «Домобудівний комбінат №4» Будівельно-монтажне управління №1;

- з 02.12.2013 по 01.10.2014 у Дочірньому підприємстві «Портал»;

- з 01.07.2015 по 26.05.2021 у Дочірньому підприємстві «Портал»;

- з 28.05.2021 по теперішній час у ТОВ «Ф7 Груп».

02.06.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До своєї заяви позивач додав наступні копії документів: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру №, паспорту серії НОМЕР_3 , довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення форми ОК-5; довідку про зміну назви організації №8 від 25.06.2020; довідку про проживання в Іванкові №1480 від 17.06.2020; трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_6 , довідки з колгоспу про періоди роботи, відомості з реєстру страхувальників №7 від 25.06.2020, посвідчення постраждалого від наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_4 , трудової книжки серії НОМЕР_7 .

За результатами розгляду цієї заяви позивача, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.06.2021 №58 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено факт прописки (постійного проживання) особи з 26.02.1991 по 06.10.2006 у зоні гарантованого добровільного відселення (смт. Іванків) згідно довідки Іванківської селищної ради від 17.06.2020 №1480. У відповідності до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач матиме право на пенсійну виплату з 13.06.2022.

Не погодившись з такою відмовою у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Праця - це цілеспрямована діяльність, яка була і залишається важливим фактором формування і розвитку людини. Умови праці впливають на розмір заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки тощо. Чинним законодавством України для зазначеної категорії осіб передбачена ціла низка пільг.

Так, законодавством передбачено призначення пенсій за віком на пільгових умовах. Особливість, цього виду пенсій, полягає у зменшенні пенсійного віку, тобто, чим більший ступінь важкості та шкідливості умов праці, тим нижчий вік виходу на пенсію, менші вимоги до стажу, необхідного для призначення пенсії, вищі розміри пенсій (оскільки вища заробітна плата, з якої сплачено внески до Пенсійного фонду).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до норм цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІУ) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 114 розд. ХІV-1 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничних роботах, пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202. Зокрема, до таких робіт і професій відносяться наступні: «Підземні гірничі роботи в рудниках для видобутку руд та інших корисних копалин з вмістом (в тому числі і у вміщуючих породах) двоокису кремнію 10 відсотків і більше або за наявності газодинамічних явищ, гірничих ударів:… електрослюсарі підземні; гірничі майстри підземних дільниць; гірничі майстри і механіки добувних і підготовчих (гірничо- капітальних) дільниць;…».

Крім того, списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах були затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» (що до сьогодні чинна), постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (діяла у період з 11.03.1994 по 16.01.2003) та постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 (діяла у період з 16.01.2003 по 03.08.2016).

Так, за змістом зазначених Постанов Кабінету Міністрів до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, були віднесені такі роботи як «підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» та професії (посади) «усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах», «працівники, зайняті на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді): електрослюсарі (слюсарі) чергові та з ремонту устаткування, зайняті на роботах з обслуговування стовбурів, шурфів і підіймальних машин;» «д) керівники та фахівці управлінь, партій, контор та інших підприємств і організацій та їх філій, зайняті на підземних роботах 50 відсотків і більше робочого часу на рік (в обліковому періоді): майстри гірничі».

Абзацом першим ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За змістом норм ч. 3 і 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Окрім того, абзацом десятим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

За правилами ст. 44 Закону № 1058-IV (у редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), у редакції чинній станом на день подання позивачем заяви, до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами):

- документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). Зокрема, за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року N 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року N 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення;

- для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення);

- документи про місце проживання (реєстрації) особи;

- документи, які засвідчують особливий статус особи.

Крім того, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (п. 2.9 Порядку №22-1).

За змістом п. 2.23 цього Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Таким чином, наведеними положеннями Порядку №22-1 в редакції, що діяла на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, визначався порядок подання таких заяв у паперовій формі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України та згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктами 2.2 - 2.4 чинної Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, визначено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи у трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, нормою п. 1 Порядку № 637 чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У свою чергу, записи у трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Таким чином, під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи: Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" від 11.03.1994 № 162 затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому п.б Розділу XXУII "БУДІВНИЦТВО, РЕКОНСТРУКЦІЯ, ТЕХНІЧНЕ ПЕРЕОСНАЩЕННЯ, РЕСТАВРАЦІЯ ТА РЕМОНТ БУДІВЕЛЬ, СПОРУД ТА ІНШИХ ОБ`ЄКТІВ " передбачено професію "робітники код 2290000а-12680-муляри,які постійно працюють у бригадах мулярів".

Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 у розділі ХХУІІ «Будівництво» також передбачено професію "робітники п.27 а -муляри, зайняті в бригадах мулярів".

Судом встановлено, що позивач, через свого представника ОСОБА_2 , 02.06.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою (вх.№4404) про призначення пенсії за віком.

Також, 07.06.2021, представник позивача надав до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області заяву про долучення до наданої заяви додаткових документів, що підтверджують право на пенсію на пільгових умовах. Крім того, у даній заяві позивачем заявлено клопотання про витребування у ПрАТ "Домобудівного комбінату №4".

За наслідком розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, рішенням ГУ ПФУ у Хмельницькій області № 09.06.2021 №58 було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки не підтверджено факт прописки (постійного проживання) особи з 26.02.1991 по 06.10.2006 у зоні гарантованого добровільного відселення (смт. Іванків) згідно довідки Іванківської селищної ради від 17.06.2020 №1480. У відповідності до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач матиме право на пенсійну виплату з 13.06.2022.

Вказане рішення позивачем не оскаржується, та не спростовується відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, позивач стверджує, що відповідач протиправно не розглянув його заяву від 02.06.2021 та додаткову заяву від 07.06.2021 у частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст. 114 Закону України №1058-ІУ, чим вчинив протиправну бездіяльність.

У свою чергу, у відзиві представник ГУ ПФУ в Хмельницькій області зазначає що при зверненні за призначенням пенсії позивач не надав довідки, уточнюючі пільговий характер роботи за Списком №2, відтак підстави для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні.

Також, відповідач (ГУ ПФУ в Хмельницькій області) наголошує на тому, що заява ОСОБА_1 щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-ІУ не розглядалась.

З огляду на наведене, суд не може надавати оцінку наявності чи відсутності у позивача правових підстав для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-ІУ, оскільки дане питання не розглядалося відповідним органом пенсійного фонду.

Проте, оскільки пенсія на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-ІУ є пенсією за віком, та позивач звернувся до відповідача з заявою від 02.06.2021 про призначення саме пенсії за віком, нездійснення розгляду відповідачем питання у цій частині з урахуванням додаткових документів, наданих представником позивача через Головне управління Пенсійного фонду у Київській області, свідчить про його протиправну бездіяльність.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що для належного способу захисту прав позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2021 №4404 на предмет наявності підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІУ та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.06.2021 №4404 на предмет наявності підстав для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІУ.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладену у листі від 16.07.2021 №2600-0213-8/11569, суд зазначає наступне.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути 4 сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держави пенсійне страхування» заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіальною органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом т обслуговування осіб.

Оскільки, ОСОБА_1 зареєстрований в с. Бишів, Макарівський район, Київська область, його документи були направлені з Головного управління Пенсійного фонду у м.Києві до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким безпосередньо було прийнято рішення від 09.06.2021 №58 щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про прийняте рішення було повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, як територіального органу Пенсійного фонду, який прийняв документи про призначення пенсії у позивача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 16.07.202 № 2600-0213-8/115769 повідомлено ОСОБА_1 про прийняте рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Тобто, вказаний лист носить суто інформативний характер та не створює для позивача будь-яких правових наслідків. Крім того, дана відповідь надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а не Головним управлінням Пенсійного фонду у Київській області, як помилково вважає позивач.

Відтак, підстави для задоволенні вказаної позовної вимоги відсутні.

Також, не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах, виходячи з наступного.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Водночас, відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

На час розгляду цієї справи, судом встановлено, що відповідач не розглянув заяву ОСОБА_1 від 02.06.2021 №4404 на предмет наявності підстав для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України №1058-ІУ, а тому вимоги позивача у цій частині є передчасними та необґрунтованими.

Тим більше, що для розгляду вказаної заяви було визначено структурний підрозділ Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому суд дійшов висновку про відмову в позові у частині вказаних позовних вимог.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, заявленого позивачем у прохальній частині позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком, тому таке процесуальне питання приймається з урахуванням обставин справи.

Відтак, суд зазначає, що наразі відсутні підстави вважати, що відповідач ухилиться від обов`язку виконання вимог даного рішення, у зв`язку із чим, суд відмовляє у такому клопотанні позивача.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до квитанції від 05.08.2021 №ПН6215 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 454 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, бездіяльністю якого порушені права позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2021 №4404 на предмет наявності підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ - 21318350) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) від 02.06.2021 №4404 на предмет наявності підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ - 21318350) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), сплачений ним судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.