Справа № 466/1217/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 466/1217/22 пров. № А/857/7989/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на рішення Шевченківського районного суду м. Львова (головуючий суддя Невойт П.С.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 11 год. 59 хв. 19 квітня 2022 року, повне судове рішення складено 19 квітня 2022 року, у справі №466/1217/22 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

14.02.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (далі Інспекція), просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №129-а, винесену 19.10.2021 за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 188-42 КУпАП у виді штрафу у розмірі 5100 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова №129-а від 19.10.2021 не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, зокрема, така винесена за відсутності позивача, без його належного повідомлення. Суд першої інстанції вказав, що адміністративною комісією при розгляді протоколу не встановлено: хто виконував будівельні роботи, хто є власником квартири, а також земельної ділянки, на якій вона розміщена. Суд першої інстанції зазначив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення про притягнення до адміністративної відповідальності має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом (посадовою особою), на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Враховуючи те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення порушено вимоги статті 268 КУпАП, а прийняте рішення не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанова №129-а від 19.10.2021, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що посадові особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю при здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю діяли відповідно до чинного законодавства та у межах наданих повноважень. Скаржник вказує, що проведена перевірка була позаплановою, позивач був присутній при здійсненні такої, однак в останній день перевірки для підписання та отримання протоколів про адміністративні правопорушення від 08.07.2021 та акта перевірки не з`явився. Скаржник зазначає, що відповідачем вжито всіх наявних заходів для повідомлення позивача про проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю та про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудування.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2021 начальником інспекції ДАБК у м.Львові Павлишиним Т.І. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 129-а, відповідно до якої, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме акт від 14.09.2021 №545-пп, протокол про адміністративне правопорушення від 14.09.2021 встановлено, що ОСОБА_1 не виконав припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 08.07.2021, а саме не провів демонтаж об`єкта самочинного будівництва конструкцій залізобетонних опор з влаштуванням плити перекриття до балкону кв. АДРЕСА_1 . Згідно з Реєстром будівельної діяльності, станом на момент проведення перевірки відомості про реєстрацію документів, що дають право на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. Зазначеним порушено абз.4 пункту 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553. Відповідальність за встановлене правопорушення передбачена частиною 1 статті 188-42 КУпАП.

Вважаючи вказану постанову незаконною, такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 244-6 КУпАП органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п`ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Відповідно до частини 1 статті 188-42 КУпАП невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі звернення мешканців будинку АДРЕСА_2 від 17.06.2021 Інспекцією видано Наказ №392-п від 29.06.2021 про проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва «Будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_3 » та направлення №392-пп від 29.06.2021 для проведення позапланової перевірки на вказаному об`єкті.

З 29.06.2021 по 08.07.2021 Інспекцією проведено позапланову перевірку на вказаному об`єкті будівництва, за результатами такої складено акт №392-пп від 08.07.2021 та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 08.07.2021 про зобов`язання ОСОБА_1 в тридцяти денний термін з дня отримання припису провести знесення (демонтаж) об`єкту самочинного будівництва конструкцій залізобетонних опор з влаштуванням плити перекриття до балкону квартири АДРЕСА_3 . Земельну ділянку та квартиру АДРЕСА_4 привести у попередній стан.

Інспекцією 22.07.2021 винесено постанову про адміністративне правопорушення №90-а, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 96 КУпАП, а також винесено постанову №89-п від 21.07.2021 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 96 КУпАП.

В подальшому для перевірки виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 08.07.2021 видано наказ від 06.09.2021 №545-п та направлення від 06.09.2021 №545-пп для проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва «Будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_3 » у строк з 06.09.2021 по 04.09.2021.

За результатами перевірки складено акт №545-пп від 14.09.2021 в якому зазначено, що фізичною особою ОСОБА_1 не проведено знесення (демонтаж) об`єкта самочинного будівництва, дозвільних документів на проведення будівельних робіт не отримано, припис від 08.07.2021 не виконано.

Також складено протокол про адміністративне правопорушення від 14.09.2021 щодо ОСОБА_1 , яким вчинено правопорушення, передбачене частиною 1 статті 188-42 КУпАП.

На підставі зазначеного акта перевірки та протоколу винесено оскаржувану позивачем постанову.

Так, статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» 17.02.2011 №3038-VI, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом (пункт 3 частини 3 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Оскільки для надання оцінки законності оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення слід перевірити всі обставини, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2021 року ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку постанову № 89-а, винесену 21 липня 2021 року посадовою особою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львові від 02.12.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року, зазначену постанову скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 96 КУпАП - закрито.

Судами першої та апеляційної інстанції у вказаній справі встановлено, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20850735, квартира, що за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває у приватній власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний № 4326 від 29.10.2008, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Балацькою В. К. Враховуючи, що ОСОБА_1 не є власником та користувачем земельної ділянки, на якій розміщена вищевказана квартира, він не є суб`єктом правопорушень, передбачених частиною 1 статті 96, частиною 5 статті 96 КУпАП.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені, однак спростування належними і допустимими доказами обставин, встановлених іншим судом у судовому рішенні, не порушує принципу верховенства права та правової визначеності як елемента верховенства права. Подані в такому випадку докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.

Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що квартира, що за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , а не позивача, тоді як адміністративною комісією при розгляді протоколу не встановлено: хто виконував будівельні роботи за вказаною адресою, хто є власником вищевказаної квартири, а також земельної ділянки, на якій вона розміщена, а тому притягнення до відповідальності за невиконання вимог припису, які полягали у проведенні знесення (демонтажу) об`єкту самочинного будівництва конструкцій залізобетонних опор з влаштуванням плити перекриття до балкону квартири АДРЕСА_3 . Земельну ділянку та приведенні квартири АДРЕСА_4 у попередній стан, без встановлення зазначених обставин, є передчасним.

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім того, згідно з вимогами статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що, як вбачається з матеріалів справи, акт перевірки від 14.09.2021 та протокол про адміністративне правопорушення від 14.09.2021 надіслані позивачу поштою та отримані 06.10.2021. При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 30.09.2021.

В свою чергу, постанова по справі про адміністративне правопорушення №129-а прийнята 19.10.2021 за відсутності позивача, належні та допустимі докази повідомлення позивача про зміну дати розгляд справи про адміністративне правопорушення з 30.09.2021 на 19.10.2021, належного сповіщення позивача про дату, час та місце розгляду справи для забезпечення участі останнього при розгляді справи про адміністративне правопорушення (наприклад, копії з журналу вихідної кореспонденції, копії повідомлення про вручення поштового відправленням з штрихкодовим ідентифікатором) в матеріалах справи відсутні, відповідачем такі не надані.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при складанні протоколу, розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем не дотримано вимог щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, обмежено позивача у реалізації прав передбачених КУпАП, не дотримано вимог чинного законодавства та принципів, передбачених статтею 2 КАС України.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 188-42 КУпАП, відповідно до вимог статті 280 КУпАП не з`ясовано всі обставин справи про адміністративне правопорушення, що у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова №129-а по справі про адміністративне правопорушення від 19.10.2021 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 6 КАС України та нормами статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 188-42 КУпАП, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2022 року у справі №466/1217/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 15.07.2022 згідно з ч.3 ст.321 КАС України