Справа № 640/22887/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА-В" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання недійсними і скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА-В" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬТЕРНАТИВА-В» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання недійсними і скасування податкових повідомлень-рішень від 15.07.2021: № 4, № 4 та № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та стосуються того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки висновки перевірки про безтоварність господарських операцій з ТОВ «Елімент компані» не відповідають дійсним обставинам і є помилковими. Крім того, вказано, що укладені під час господарської діяльності договори мали певну специфіку з замовниками будівельних робіт, що передбачало особливу організацію їх виконання, залучення субпідрядників тощо.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, які з`явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВА-В», за результатом якої складено акт від 02.06.2021 № 43843/26-15-07-04-03/34760641, яким встановлено порушення ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВА-В»:

- п. 198.1, п. 198.3. п. 198.6 ст. 198. п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за січень 2019 року в сумі 954 697 гри., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за січень 2019 року на 3 083 грн.;

- п. 63.3 ст. 63 85 Податкового кодексу України, п. 8.1. 8.2. 8.3. 8.4 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження порядок обліку платників податків і зборів» щодо не повідомлення про 1 об`єкт оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючому органу за основним місцем обліку у встановленому порядку.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.07.2021:

- № 4, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3083,00 грн;

- № 4, яким застосовано штрафні санкції у сумі 1020,00 грн;

- № , який збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1193371,00 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 954697,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 238674,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до cуду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесені оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та своєчасно, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення не є такими, що підлягають скасуванню.

Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до вимог п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Як вбачається з п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з вимогами п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як убачається з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Елімент компані» на підставі договорів:

- від 18.09.2018 № 02-12, предметом якого є - «... Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання відповідно до умов цього договору виконати роботи зовнішнім мережам по об`єкту: «Будівництво фільтрувальної станції но вул. Центральна 59-Д в смт. Калинівка, Васильківського району, Київської області...».;

- договір від 09.11.2018 № Д-31, предметом якого є - «... Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання відповідно до умов цього договору виконати будівельні роботи по об`єкту: «Реконструкція теплопункту з улаштуванням модульної котельні на твердому паливі, розташованого за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Таманова б. 20в...»;

- від 29.09.2018 № 773, предметом якого є - « ..Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання відповідно до умов цього договору виконати будівельні роботи по об`єкту: «Реконструкції каналізаційних очисних споруд м. Березань 2,5 тис.м3/добу...»;

- від 19.11.2018 № 02-74, предметом якого є «…. Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання відповідно до умов цього договору виконати монтажні роботи по тепломеханічній системі, електричній системі та КІПіА по об`єкту: «Реконструкція котельні №15 м. Лиман... »;

- від 24.09.2018 № 02-14, предметом якого є - «... Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання відповідно до умов цього договору виконати роботи по об`єкту: «Будівництво напірного водогону Тракторна-Соборна, буріння свердловин в м. Васильків, Васильківського району Київської області... »;

-від 19.09.2018 № 314, предметом якого є «...Замовник доречні, а Виконавець приймає на себе зобов`язання відповідно до умов цього договору виконати будівельні роботи по об`єкту: «Реконструкція теплопункту з улаштуванням модульної котельні на твердому паливі, розташованого за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Заводська 6а...».

В акті перевірки контролюючий орган акцентував увагу на те, що у вище зазначених договорах, а саме, в пунктах реквізити та підписи сторін у реквізитах ТОВ «Елімент компані» зазначено: № рахунку, ПАТ «КІБ», МФО 322540 згідно з даними інформаційних ресурсів на рівні ДПС України даний рахунок відкрито 13.12.2018 тобто, після дати укладання договорів (від 19.09.2018 № 314, від 24.09.2018 №02-14, від 19.11.2018 № 02-74, від 29.09.2018 № 773, від 18.09.2018 № Д-31), що свідчить про внесення завідомо неправдивих даних до первинних документі.

Також у договорах від 18.09.2018 № 02-12, від 19.09.2018 №31, від 24.09.2018 № 02-14, від 29.09.2018 № 773, від 09.11.2018 № Д-31 у реквізитах ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВА-В» зазначено: № рахунку, ГУ Ощадбанку по м. Києву, МФО 322669 згідно з даними інформаційних ресурсів на рівні ДПС України даний рахунок відкрито 12.11.2018 тобто, після дати укладання договорів, що свідчить про внесення завідомо неправдивих даних до первинних документів.

Колегія суддів враховує, що апелянтом ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи, зазначеного факту не спростовано.

Разом з тим, відкриття рахунків у банках здійснюється відповідно до п 1.5 p. І «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», зареєстрованою Постановою НБУ від 12.11.2013 № 492 (далі - Інструкція). Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Відповідно до п. 1.13 p. 1 Банк зобов`язаний у встановленому законодавством України порядку надіслати повідомлення до відповідного контролюючого органу про відкриття або закриття поточного/вкладного (депозитного) рахунку клієнта. Банк має право проводити видаткові операції за рахунком клієнта, який відповідно до законодавства України зобов`язаний сплачувати податки і збори, провадить незалежну професійну діяльність, починаючи з дати отримання банком повідомлення контролюючого органу про взяття рахунку на облік у контролюючих органах або з дати, визначеної як дата взяття на облік у контролюючому органі за мовчазною згодою згідно з абз. 2 п. 69.3 ст. 69 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 69.1 та 69.2 ст. 69 ПК України банки та інші фінансові установи відкривають поточні та інші рахунки платникам податків - юридичним особам (резидентам і нерезидентам) незалежно від організаційно-правової форми, відокремленим підрозділам та представництвам юридичних осіб, для яких законом установлені особливості їх державної реєстрації та які не включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, фізичним особам, які провадять незалежну професійну діяльність, за наявності документів, виданих контролюючими органами, що підтверджують взяття їх на облік у таких органах, або виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (для осіб, взяття на облік яких у контролюючих органах здійснюється на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань») чи інформації з цього реєстру, отриманої банком відповідно до закону, із зазначенням даних про взяття на облік в контролюючих органах як платника податків.

Банки та інші фінансові установи зобов`язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків - юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до контролюючого органу, в якому обліковується платник податків, у день відкриття/закриття рахунка. У разі відкриття або закриття рахунка платника податків - банку, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, повідомлення надсилається в порядку, визначеному цим пунктом, лише в разі відкриття або закриття кореспондентського рахунка. У разі відкриття або закриття власного кореспондентського рахунка банки зобов`язані надіслати повідомлення до контролюючого органу, в якому обліковуються, в строки, визначені цим пунктом.

Отже, банк надає інформацію клієнту про реквізити рахунку тільки після відкриття рахунку в автоматизованій банківській системі на підставі отриманих від клієнта документів для відкриття рахунку та проведення ідентифікації та верифікації клієнта. При цьому, видаткові операції по рахунку клієнта здійснюються тільки після повідомлення Банком контролюючого органу.

Колегія суддів погоджується з тим, що дані обставини свідчать про те, що спірні договори фактично не могли бути укладеними, оскільки ні ТОВ «Елімент компані», ні ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВА-В» не могло знати реквізити своїх розрахункових рахунків, які будуть відкритими після підписання договорів.

Також в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що на виконання умов вищезазначених договорів до перевірки надано акти надання послуг складені ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВА-В» від 08.01.2019 № 02-12/1, від 08.01.2019 № д-31/1, від 03.01.2019 № 773/1, від 04.01.2019 № 02-74/1, 03.01.2019 № 14/1, від 09.01.2019 № 31/1 в яких зазначено загальну назву робіт без їх конкретизації, що унеможливлює здійснення ідентифікацій переліку виконаних робіт та визначення розміру понесених витрат на їх виконання.

Дослідивши зазначені вище документи встановлено, що надані позивачем акти наданих послуг не містять конкретизації виконаних робіт, мають загальний характер та не розкривають змісту та суті наданих послуг та результатів здійснених заходів.

З акту перевірки вбачається, що до перевірки не надано документальних підтверджень щодо пропуску працівників ТОВ «ЕЛІМЕНТ КОМПАНІ» на об`єкти для виконання зобов`язань перед ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВА-В» та інформації із зазначенням ПІБ працівників ТОВ «ЕЛІМЕНТ КОМПАНІ», які виконували роботу за договорами.

Крім того, ТОВ «ЕЛІМЕНТ КОМПАНІ» відповідно до договорів від 19.09.2018 № 314, від 24.09.2018 № 02-14, від 19.11.2018 № 02-74, від 29.09.2018 № 773, від 18.09.2018 № Д-31, надавало позивачу послуги з будівельних робіт, які вчинялися в різних містах, зокрема смт. Калинівка, Київська область; м. Покровськ, Донецька область; м. Лиман, Донецька область; м. Васильків, Київська область.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «ЕЛІМЕНТ КОМПАНІ» має необхідну кількість матеріальних і трудових ресурсів. Також відсутні докази того, що контрагент залучав до виконання умов спірних договорів працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Поряд з цим, зміст договорів передбачає наявність ліцензій на право виконання будівельних робіт, проте будь-яких дозвільних документів, які мають бути у ТОВ «ЕЛІМЕНТ КОМПАНІ» для виконання робіт визначених договорами не надано.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Як встановлено приписами Податкового кодексу України, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 19.05.2020 у справі № 813/2488/14.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта стосовно того, що укладені під час господарської діяльності договори мали певну специфіку з замовниками будівельних робіт, що передбачало особливу організацію їх виконання, залучення субпідрядників тощо, позаяк такі доводи жодним чином не доводять реальність проведення спірних господарських операцій.

Крім того, такі аргументи в розумінні ПК України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення вимог податкового законодавства та жодним чином не спростовують правомірність дій податкового органу в межах спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА-В" є необґрунтованими, а тому правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги також - відсутні.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА-В" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬТЕРНАТИВА-В" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання недійсними і скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови складено 13.07.2022.