Справа № 400/1715/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 липня 2022 р. № 400/1715/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2019 року у справі №400/1715/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року протиправними та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з врахуванням раніше виплачених сум на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок. В решті позовних вимог відмовлено.

Зазначеним рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області подати звіт про виконання цього рішення суду та встановлено строк для подання звіту - тридцять календарних днів, що обчислюється з дати набрання цим рішенням суду законної сили.

02.09.2020 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області надійшов звіт про виконання рішення суду у справі № 400/1715/20.

14.09.2020 року канцелярією суду було зареєстровано клопотання позивача про накладення на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів, половину з яких заявник просив стягнути на користь позивача.

Ухвалою від 05.10.2020 року суд заяву ОСОБА_1 про встановлення відповідачу нового строку подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду - задовольнив частково, встановив новий строк для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20, а саме - зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановив строк для подання звіту - два місяці, що обчислюється з дати набрання цієї ухвали суду законної сили.

07.10.2020 року канцелярією суду було зареєстровано клопотання позивача про накладення на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів, половину з яких заявник просив стягнути на користь позивача.

Ухвалою від 04.11.2020 року суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штрафу у розмірі 40 прожиткових мінімумів - відмовив.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі №400/1715/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року скасовано в частині відмови щодо:

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок АТ КБ Приватбанк;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 .

Ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 по 03.09.2019 (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, провести з компенсацією втрати частини доходів та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ Приватбанк. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залишити без змін.

26.05.2022 року канцелярією суду було зареєстровано клопотання позивача, в якому він просив суд:

- за тривале умисне невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020р. у справі №400/1715/20 накласти на начальника Головного управління ПФУ в Миколаївській області (зазначити у ухвалі суду П.І.Б. адресу, рнокпп), штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- половину суми штрафу стягнути на користь Державного бюджету України: адміністрація України (, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021);

- половину суми штрафу стягнути на користь позивача;

- зобов`язати відповідача у строк до 10 днів з дня винесення ухвали суду подати суду

новий звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020р. у справі №400/1715/20.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що незважаючи на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року, яке набрало законної сили відповідач до теперішнього часу його не виконав. Вказав, що на виконання рішення суду у справі № 400/1715/20 головним управлінням 03.08.2020р. проведено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за період з 05.03.2019 року до 03.09.2019 року (включно), з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Після проведеного перерахунку до пенсії донараховано 5475,26 грн., проте, за два роки зазначена сума позивачу не виплачена, з посиланням на відсутність коштів. Таким чином, судове рішення станом на 22.05.2022р. відповідачем не виконано.

04.07.2022 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від ГУ ПФУ в Миколаївській області надійшли заперечення на заяву про встановлення судового контролю, в якому відповідач вказав, що згідно ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч. 2 ст. 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV). Відповідно до ст. 73 Закону України № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом Укораїни № 1058. Згідно Бюджету Пенсійного фонду України на 2020 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 22, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 200 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за 2020 рік, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.02.2021 № 6-1 за категорією видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано коштів на суму 200 000 000,00 грн. Згідно Бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за 2021 рік, за формою затвердженою Наказом Пенсійного фонду України від 01.06.2017 № 105 (в редакції наказу Пенсійного фонду України від 11.06.2021 № 79) за категорією видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано коштів на суму 360 000 000,00 грн.

Тобто, кошти, виділені на погашення заборгованості за рішеннями суду у 2020 - 2021 році, реалізовані в межах наданих асигнувань в повному обсязі. Бюджет Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Обсяг бюджетних призначень Пенсійному фонду України на 2022 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду на даний час не затверджено. Отже, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 по справі № 400/1715/20, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 по справі № 400/1715/20 виконуються Головним управлінням відповідно до покладених судом зобов`язань та в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується клопотання позивача, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безмовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приписи статті 382 КАС України не передбачають умови, при настанні яких має бути застосована вказана процесуальна форма судового контролю. А отже, суд має оцінювати та враховувати обставин у кожній конкретній справі окремо.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , він просить суд накласти на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів з огляду на те, що незважаючи на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року, яке набрало законної сили, відповідач до теперішнього часу не здійснив виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з врахуванням раніше виплачених сум на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок, та зобов`язати відповідача у строк до 10 днів з дня винесення ухвали суду подати суду новий звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020р. у справі №400/1715/20.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду по справі № 400/1715/20, головним управлінням 03.08.2020 року проведено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно), з урахуванням раніше виплачених сум відповідно до покладених судом зобов`язань, що підтверджується протоколом від 03.08.2020 року та розрахунком на доплату.

Після проведеного перерахунку, відповідачем на виконання рішення суду по справі № 400/1715/20, за період з 05.03.2019 року донараховано 5475, 26 грн.

Як вбачається зі звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року, сума заборгованості, буде виплачена позивачу після надходження коштів з Державного бюджету України, призначених на цю мету.

Згідно ст. 8 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262-XII виплата пенсії, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до підпункту 4 підрозділу 1 Розроблення та затвердження бюджету Пенсійного фонду розділу II Бюджет Пенсійного фонду та його формування Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 року № 21-2 доходи Пенсійного фонду мають цільове призначення і спрямовуються виключно на фінансування пенсійних виплат та інших виплат, які пов`язані із функціонуванням системи пенсійного забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч. 2 ст. 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Відповідно до ст. 73 Закону України № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом Укораїни № 1058.

Згідно Бюджету Пенсійного фонду України на 2020 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 22, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 200 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за 2020 рік, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.02.2021 № 6-1 за категорією видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано коштів на суму 200 000 000,00 грн.

Відповідно до Бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року № 126, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000 000,00 грн. Згідно звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України на 01.10.2021 року, за формою затвердженою Наказом Пенсійного фонду України від 01.06.2017 року № 105 (в редакції наказу Пенсійного фонду України від 11.06.2021 року № 79) за категорією видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано коштів на суму 360 000 000,00 грн.

Тобто, кошти, виділені на погашення заборгованості за рішеннями суду у 2020 - 2021 році, реалізовані в межах наданих асигнувань в повному обсязі.

Судом встановлено, що обсяг бюджетних призначень Пенсійному фонду України на 2022 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду на даний час не затверджено.

Відповідачем зазначено, що виплата донарахованої суми в розмірі 5475, 26 грн. на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 року у справі № 400/1715/20 буде здійснена за наявності відповідного фінансування в межах затверджених бюджетних призначень.

Таким чином, відповідачем не надано до суду доказів на виконання судового рішення у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для прийняття звіту відповідача.

Що стосується накладення штрафу на начальника ГУ ПФУ в Миколаївській області за невиконання судового рішення у даній справі, в порядку ст. 382 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 (далі - Порядок № 649).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, коштами, передбаченими в державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Пунктами 4, 5 Порядку № 649 передбачено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:

документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету у спосіб перерахування коштів боржнику.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Як зазначалось вже вище, на виконання рішення суду по справі № 400/1715/20, головним управлінням 03.08.2020 року проведено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно), з урахуванням раніше виплачених сум відповідно до покладених судом зобов`язань, що підтверджується протоколом від 03.08.2020 року та розрахунком на доплату.

Після проведеного перерахунку, відповідачем на виконання рішення суду по справі № 400/1715/20, за період з 05.03.2019 року донараховано 5475, 26 грн.

Таким чином, відповідач в особі керівника Головного управління, поза розумним сумнівом, вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного.

Фактична невиплата нарахованих сум зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття.

Отже, за умови дотримання Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, в ухвалі від 19 травня 2015 року № 21-1044а15 та в постанові від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18.

До того ж слід зауважити, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій.

При цьому основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Водночас суд зазначає, що прийняття судом рішення про накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу у даному випадку не вплине на виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, та, відповідно, не відновить його право.

Суд також враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду. Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи Верховний Суд не вбачає наявності таких підстав.

Суд також зазначає, що стаття 113 Конституції України встановлює, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Приписи статті 117 Конституції України визначають, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови та розпорядження.

Отже, Порядок № 649, розроблений та затверджений Кабінетом Міністрів України на виконання своїх конституційних повноважень для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, включаючи органи Пенсійного фонду України.

Зважаючи на те, що Головне управління ПФУ в Миколаївській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, дотримуючись при цьому законодавчих приписів, суд доходить до висновку про передчасність застосування до начальника Головного управління штрафу за несвоєчасне виконання судового рішення.

Суд також звертає увагу на Постанову Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги, починаючи з 1 квітня 2021 року вноситься зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі - Порядок).

Пунктом 3 Постанови закріплено, що Пенсійний фонд України до 1 квітня 2021 року проводить підготовчі технічні, заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій. Постановою також внесено зміни до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, відповідно до якого саме Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Пенсійний фонду України листом від 25.06.2021 № 2800-04-5/30473 звернувся до головного розпорядника коштів Міністерства соціальної політики України про порушення питання про збільшення асигнувань з державного бюджету (бюджетна програма за КПКВК 2506080 Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду) на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у 2021 році та повторно ініціювати відкриття для Пенсійного фонду України окремої бюджетної програми Погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Проте, збільшення видатків на фінансування вказаної бюджетної програми Міністерством соціальної політики України, а відповідно Пенсійним фондом України для Головного управління на даний час не проведено.

За вказаного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що фактична невиплата нарахованих сум зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є ПФ України, спрямовується на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття.

Також з поданої заяви не вбачається, а судом не встановлено, що головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області створює перешкоди для виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, беручи до уваги висновки Верховного Суду у постановах, які було зазначено вище, суд не вбачає підстав для накладення на керівника ГУ ПФУ в Миколаївській області штрафу за невиконання рішення суду у цій справі у повному обсязі.

Підсумовуючи, суд зазначає, що оскільки правових підстав для накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в Миколаівській області немає, водночас суд наголошує, що це не звільняє орган ПФУ від обов`язку виконати рішення суду, ухвалене на користь позивача, а тому суд доходить висновку про необхідність встановлення Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області нового строку для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020р. у справі №400/1715/20 - два місяця після отримання копії даної ухвали.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про накладення на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штрафу у розмірі 40 прожиткових мінімумів та встановлення нового строку для подання звіту.

Керуючись статтями 243, 248, 382 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про накладення на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штрафу у розмірі 40 прожиткових мінімумів та зобов`язання відповідача у строк до 10 днів з дня винесення ухвали суду подати суду новий звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020р. у справі №400/1715/20 задовольнити частково.

Встановити Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020р. у справі №400/1715/20 - два місяця після отримання копії даної ухвали.

В решті вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Г.В. Лебедєва