Справа № 298/1062/21
Суддя: Зизич В. В.
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 298/1062/21
Номер провадження 2-а/298/12/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Шулевка І.І.,

номер справи 298/1062/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департамент патрульної поліції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт.Великий Березний позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства звернувся до суду з вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову останній зазначив, що 26 вересня 2021 року інспектором УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справi про адміністративне правопорушення у сферi забезпечення безпеки дорожнього руху, зафiксоване не в автоматичному режимi, серії ЕАО №4823814, якою притягнуто ОСОБА_1 до адмiнiстративної вiдповiдальностi за ч.1 ст.122 КУпАП. Вказаною постановою позивача визнано винним у порушенні п.8.5.1 Правил дорожнього руху та призначено адміністративне стягнення у розмірі 340 гривень за те, що 26 вересня 2021 року о 20:46:50 год. на а/д Київ-Чоп, м06 503 км, останній керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito 110CDI AO3765EP», не виконав вимог дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, перетнувши її.

Позивач зазначив, що не згідний з означеною постановою та вважає її такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, наведені в постанові обставини не відповідають дійсності.

Вказує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський не досліджував жодного доказу, висновок про вину позивача не ґрунтується на жодному доказі, що стверджено змістом оскарженої постанови, зокрема, відомостями наведеними в пунктах 5 та 7, підстав для винесення такої не було, матеріали справи про адміністративне правопорушення станом на час винесення постанови не містили жодного доказу, в постанові не зазначено відомостей про матеріали відео та фото фіксації.

Стверджує, що працівник поліції не виконав вимог щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази у підтвердження факту скоєння адміністративного правопорушення, розгляд справи проведено без участі позивача, останньому не роз`яснено права, передбачені ч.1 ст.268 КУпАП, та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, чим грубо порушено права позивача, в тому числі право на захист.

Наголошується, що оскаржувана постанова порушує законні права та інтереси позивача, який не вчиняв жодного правопорушення, та щодо якого проведено розгляд справи з порушенням норм КУпАП.

За вказаних обставин, позивач просить скасувати оскаржену постанову серії ЕАО №4823814 від 26 вересня 2021 року.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 жовтня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

15 жовтня 2021 року позивачем подано клопотання про залучення співвідповідача у справі - Департамент патрульної поліції.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2021 року до участі у справі залучено співвідповідача - Департамент патрульної поліції.

15 листопада 2021 року на електронну адресу суду, а 23 листопада 2021 року поштовим відправленням на адресу суду, від Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, згідно якого позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови представник відповідача просила залишити без задоволення.

Вказується, що в ході виконання службових обов`язків інспектор Управління чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення постанови.

З посиланням на положення п.8.5.1. ПДР, ч.1 ст.122 КУпАП, п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395, представник відповідача стверджує, що в силу законних підстав інспектором поліції було винесено постанову серії ЕАО №4823814 від 26.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, співробітник поліції діяв відповідно до чинного законодавства, складення постанови ґрунтувалось на нормах ст.ст.278, 279 КупАП, було дотримано процедури підготовки та розгляду справи по факту вчиненого правопорушення, інспектором з`ясовано всі необхідні обставини та вирішено питання для початку розгляду справи, розгляд справи відбувався в присутності особи.

На думку представника відповідача, за наведених обставин відсутні підстави для скасування постанови серії ЕАО №4823814 від 26.09.2021, будь-яких порушень з боку інспектора патрульної поліції при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення не встановлено, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова є обґрунтованою, винесеною на підставі та у порядку передбаченому законодавством, а вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

У відповіді на відзив, що надійшла через канцелярію суду 26 листопада 2021 року, ОСОБА_1 заперечує проти відзиву, поданого Управлінням патрульної поліції у Львівській області, вважає такий необґрунтованим, що жодним чином не спростовує обставин, наведених в позовній заяві.

Вказує, що до відзиву не додано жодного доказу у підтвердження наведених в ньому обставин. Позивач не визнає жодної обставини, що зазначена у відзиві на позов, не визнає вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Стверджує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський не досліджував жодного доказу, висновок про вину позивача не ґрунтується на доказах, підстав для винесення оскаржуваної постанови не було, жодним чином не зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема того, що позивач, керуючи транспортним засобом не виконав вимог дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, перетнувши її.

Наголошує, що чітке спостерігання інспектором факту допущення позивачем порушення вимог ПДР, на яке посилається відповідач, як на доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, посилання щодо цього є намаганням виправдати очевидну протиправність та безпідставність оскаржуваної постанови.

Посилається, що у даній справі основним та єдиним «доказом» вчинення правопорушення стали пояснення зацікавленої особи - представника відповідача, котрий не є інспектором поліції, який виніс оскаржувану постанову, а тому ці пояснення не можуть бути допустимим доказом.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від позивача ОСОБА_1 1 липня 2022 року через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. У вказаній заяві позивач зазначив, що позовну заяву підтримує, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції, будучи належним чином повідомленими про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення тексту повідомлення про виклик на офіційну електронну адресу, у судове засідання не з`явилися.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення на них відповідачів, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4823814 від 26 вересня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

ОСОБА_2 , не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення наявності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість винесення ним постанови про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить із наступного.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст.9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено ч. 2 ст. 77 КАС України.

Оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КупАП.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що ОСОБА_1 26 вересня 2021 року о 20:46:50 год. на а/д Київ-Чоп, м06 503 км, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito 110CDI AO3765EP», не виконав вимог дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, перетнувши її, чим останній порушив п.8.5.1 Правил дорожнього руху України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно доЗакону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила №1306).

Частиною 1 ст.122 КУпАП визначено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 8.5.1. ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Згідно з пп. 1.1 п. 1 розділу 34 ПДР України горизонтальна розмітка має таке значення: вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Відповідно до абзацу 2 п. 1.30 ПДР України як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимоги п.8.5.1 Правил дорожнього руху, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, суд не може вважати вказані обставини доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки такі в матеріалах справи відсутні.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі відповідно до положень статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. В той же час відповідачі доказів протилежного суду не надали, як і не надали суду доказів того, що на вказаному у постанові відрізку дорожнього покриття - а/д Київ-Чоп, м06 503 км, дорожня розмітка 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, взагалі була наявна станом на 26 вересня 2021 року.

Суд встановив, що відповідачі на виконання вимог ч. 1, 2 статті 77 КАС України та ст.251 КУпАП не надали жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачами не надано належних, допустимих доказів в підтвердження порушення позивачем п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України.

Судом не встановлено, яким чином інспектор поліції дійшов висновку, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, оскільки відповідних доказів суду не надано.

На думку суду, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції, на яке покликається відповідач у поданому ним відзиві на позов, може бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності лише у тому випадку, коли обставини, встановлені під час такого спостереження зафіксовані у встановленому законом порядку.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є лише оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що така постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскарженій постанові.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Між тим, така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, однак в розглядуваному випадку фіксування працівником поліції не здійснювалось.

Таким чином, на думку суду, лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі докази фіксації правопорушення відсутні.

З огляду на вищезазначене та те, що відповідачі по справі доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також правомірності дій поліцейського відповідно до ст.77 КАС України, не надали, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Таким чином, суд встановив те, що відповідачі не довели факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, також не надали суду жодних доказів, які безпосередньо підтверджували обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності. Як наслідок, відповідачі не довели правомірності прийнятої постанови серії ЕАО №4823814 від 26 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1ст. 122 КУпАП, тому така є протиправною, що є підставою для її скасування.

При вирішенні даного спору суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції № від 30 вересня 2021 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок було сплачено судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 454 гривні 00 копійок, відповідно до ст.139 КАС України мають бути покладені на відповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАО №4823814 від 26 вересня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (4 батальйон, 4 рота) капралом поліції Цівінським Владиславом Андрійовичем, визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19; Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, .

Повне рішення суду складено 1 липня 2022 року.

Суддя Зизич В.В.