Справа № 420/12955/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання: Белінського Г.В.

представника позивача: Боднара М.О.

представниці відповідача: Дундер А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення моральної шкоди вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася з позовом до відповідача, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській, області якому просила суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06.02.2019 по 06.04.2021 та зобов`язати відповідача провести нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06.02.2019 по 06.04.2021 з урахуванням обов`язкових податкових платежів;

2.Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 06.02.2019 по 06.04.2021 у розмірі 178 935, 56 грн. ;

3.Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 06.02.2019 по день ухвалення рішення по справі з розрахунку 347, 03 грн.;

4.Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 20 000, 00 грн.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивачки

Представник позивачки стверджував, що відповідач порушив законодавство про оплату праці, не здійснивши їй виплату заробітної плати за період з 06.02.2019 по 06.04.2021.

Так, відповідач протиправно не допустив позивачку до виконання своїх посадових обов`язків після її виходу з декретної відпустки, внаслідок чого вона з вини відповідача не отримувала заробітну плату за вказаний період.

Одеський окружний адміністративний суд визнав протиправними дії Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з відмови позивачці у допуску до посадових обов`язків за її заявою від 06.02.2019 та зобов`язав відповідача прийняти рішення стосовно переведення позивачки на посаду рівнозначну посаді, яку вона раніше займала.

На виконання рішення суду відповідач своїм наказом перевів позивачку на рівнозначну посаду. Проте позивачка прийняла рішення про звільнення. Наказом №212-к від 05.04.2021 вона була звільнена. Однак після звільнення відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, яка утворилася за період з 06.02.2019 дати фактичного недопуску до посадових обов`язків з вини відповідача, по день її звільнення.

Оскільки відповідач з власної вини допустив затримку у виплаті заробітної плати при звільненні відповідачки, на її дуку, вона має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки з боку відповідача, для якого законодавство про працю встановлює обов`язок в якості відповідальності здійснити відповідні виплати.

Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивачка зазнала моральної шкоди, що полягає у її душевних стражданнях, яку вона оцінює у 20 000 грн. та просить стягнути на її користь.

Представник позивачки на судових засіданнях усно підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування.

(б) Позиція відповідача

22.09.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти позову, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтування заперечень проти позовних вимог представниці відповідача полягають у пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду. Крім того, представниця відповідача посилалася на те, що вимога про стягнення середнього заробітку вже розглядалася Одеським окружним адміністративним судом, який своїм рішенням відмовив у її задоволенні, рішення набрало законної сили.

Свій висновок з вказаних питань суд висловив в письмовій ухвалі про відмову у залишенні позовної заяви без розгляду, а також в усній ухвалі про відмову у закритті провадження у справі, внесеній до протоколу судового засідання.

Також представниця відповідача заперечувала проти суми розрахунку стягнення заробітної плати, заперечуючи проти включення до розрахунку надбавки за ранг та вислугу років.

Щодо відшкодування моральної шкоди, на думку представниці відповідача, позивачка жодним чином не доводить заподіяння їй відповідачем моральних страждань.

ІІІ. Процедура та рух справи

27.07.2021 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, витребував у відповідача розрахунок заробітної плати позивача за період з 06.02.2019 по 06.04.2021 та зупинив провадження у справі.

04.10.221 суд ухвалою поновив провадження у справі.

06.12.2021 суд ухвалою перейшов із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

21.12.2021 суд ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, продовжив підготовче провадження до 90 днів.

07.07.2022 суд ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення коштів за вимушений прогул з тих підстав, що Одеський окружний адміністративний суд у рішенні від 01.03.2021 у справі №420/770/20 відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, через відсутність факту звільнення на дату розгляду справи. Зокрема, на дату розгляду справи №420/770/20 позивачка не була звільнена, тому вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку позивач заявив як похідну від визнання незаконним звільнення, суд не розглядав по суті. В даній же адміністративній справі йдеться про інші події, які мали місце пізніше після ухвалення рішення у справі №420/770/20 (звільнення позивачки, відсутність повного розрахунку під час звільнення), а тому підстави позову є іншими. Дані обставини свідчать про відсутність тотожності спору, що вже розглядався та був вирішений судом раніше. Таким чином, відсутні підстави для закриття провадження у справі у зазначеній частині позовних вимог.

07.07.2022 суд письмовою ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представниці відповідача про залишення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та невиплати заробітної плати за час вимушеного прогулу без розгляду з підстав, зазначених безпосередньо в ухвалі.

ІV. Обставини справи, встановлені судом та докази на їх підтвердження

Позивачка в період з 2016 по 2019 перебувала на посаді головного спеціаліста державної ветеринарної та фітосанітарної служби України управління та ветеринарної медицини в Овідіопольському районі Одеської області.

Під час перебування позивачки у декретній відпустці в червні 2016 року її перевели на посаду головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарії Управління Держпродспоживслужби в Овідіопольському районі з посадовим окладом із збереженням 13 рангу державного службовця. Також в цьому ж році відбулася реорганізація Управління Держпродспоживслужби в Овідіопольському районі в Управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

Після закінчення декретної відпустки на початку 2019 року позивачка подала заяву до відповідача з проханням надати їй можливість приступити до виконання посадових обов`язків. Через фактичну відмову у допуску позивачки до роботи вона звернулася до суду.

01.03.2021 Одеський окружний адміністративний суд у справі 420/770/20 визнав протиправними дії Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області у недопуску позивачки до виконання своїх обов`язків та зобов`язав повторно розглянути заяву позивачки та перевести її на посаду рівнозначну посаді головного спеціаліста управління ветеринарної медицини Овідіопольському районі в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області.

У задоволенні позовних вимог щодо поновлення її на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд відмовив, оскільки факт її звільнення не підтвердився в ході розгляду справи (а.с.29-36). Рішення у справі 420/770/20 набрало законної сили 29.06.2021 (а.с.37).

На виконання рішення суду відповідач своїм наказом від 05.04.2021 3211-к перевів позивачку на посаду головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Білгород-Дністровського управління Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

Оскільки запропоноване місце роботи знаходиться на відстані більше 100 км від місця проживання позивачки, вона прийняла рішення про її звільнення.

Наказом від 05.04.2021 №212-к відповідач звільнив позивачку із займаної посади.

Під час звільнення позивачка звернулася до відповідача із заявою з проханням здійснити виплату належної їй заробітної плати за період з 06.02.2019 по 06.04.2021, проте відповідач проігнорував прохання позивачки. Відповідно до розміру посадового окладу, надбавки за ранг та вислуги років сума заборгованості за вказаний період складає 178 935 грн.

V. Джерела права та висновки суду

Щодо визнання протиправною бездіяльності стосовно виплати заробітної плати та стягнення заборгованості

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

В абз. четвертому та п`ятому ст.97 КЗпП України зазначено: «Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці».

Згідно з абз. третім ст.15 Закону України «Про оплату праці» № 108-95 від 24.03.1995 : «Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці».

Стаття 236 КЗпП України визначає, яким чином здійснюється оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника:

«У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки».

Звертаючись до фактів цієї справи, суд встановив, що протягом періоду з 06.02.2019 по 05.04.2021 позивачка не отримувала належну їй заробітну плату з вини відповідача.

У справі № 420/770/20 суд встановив протиправність дій відповідача через недопуск позивачки до виконання своїх обов`язків. Тобто фактично мало місце незаконне усунення відповідачем позивачки від роботи протягом періоду з 06.02.2019 по 05.04.2021, в якому вона не отримувала заробітну плату. Проте, незважаючи на остаточне рішення суду про протиправність дій відповідача, він не здійснив жодних виплат по заробітній платі за вказаний період. Отже суд погоджується з аргументами позивача та вважає таку бездіяльність відповідача протиправною. Таким чином, суд робить висновок про задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06.02.2019 по 06.04.2021 та зобов`язання відповідача провести нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06.02.2019 по 06.04.2021 з урахуванням обов`язкових податкових платежів.

Разом з тим щодо розміру стягнення заробітної плати суд звертає увагу, що незаконне усунення від роботи та неотримання за даний проміжок часу заробітної плати за своєю юридичною природою є вимушеним прогулом. З урахуванням приписів ст. 236 КЗпП України вимушений прогул тягне за собою виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача про необхідність при здійсненні розрахунку враховувати надбавку за ранг державного службовця та вислугу років та обраховує заборгованість по заробітній платі як середній заробіток за час вимушеного прогулу. Адже відповідно до п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок №100), якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної

плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому

договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до довідки з розрахунком посадового окладу за період з 06.02.2019 по 04.04.2021 без відрахувань податків загальна сума стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 133 147 грн. (а.с.74).

Отже, на підставі викладеного суд робить висновок про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості та вважає за необхідне стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі (середнього заробітку) з 06.02.2019 по 06.04.2021 у розмірі 133 147 грн.

Щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні

Відповідно до ст.116 КЗпП України : «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму».

Стаття 117 КЗпП встановлює відповідальність за затримку розрахунку при звільненні:

«В разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору».

Так відповідно до даних щодо посадового окладу позивача та на підставі п.4 Порядку №100 розмір суми середнього заробітку за весь час затримки до дати ухвалення рішення по суті (30 місяців) складає 170 247 грн.

Проте суд, застосовуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, залишає за собою право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, оскільки розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки є більшим за саму суму заборгованості. При цьому суд звертає увагу, що представник позивачки звернувся з даною позовною вимогою не одразу після звільнення позивачки, а в кінці грудня 2021 року тобто зі спливом більше 8 місяців після звільнення.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій зробила висновок, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

· Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

· Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Отже, виходячи з принципу пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь110 355 (сто десять тисяч триста п`ятдесят п`ять),00 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за вказаний період.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до ст.23 ЦК України: « 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом».

Суд погоджується з аргументами позивачки, що внаслідок протиправних дій відповідача, який у зв`язку з протиправним недопуском її до роботи не здійснював їй виплату заробітної плати, позивачка була вимушена вживати додаткових зусиль для організації свого життя, шукати іншу роботу, джерело доходів, постійно переживати з приводу того чим і як матеріально забезпечити себе, свою сім`ю. Тобто в даному випадку, виходячи з логічного міркування, є очевидним причинно-наслідковий зв`язок між протиправною бездіяльністю відповідача та завданою моральною шкодою. Разом з тим, суд враховуючи суму заборгованості, характер вини та глибину душевних страждань вважає співмірним відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч), 00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246КАС України суд,

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06.02.2019 по 06.04.2021 та зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області провести нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 06.02.2019 по 06.04.2021 з урахуванням обов`язкових податкових платежів.

3.Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з 06.02.2019 по 06.04.2021 у розмірі 178 935, 56 грн.

4.Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 06.02.2019 по день ухвалення рішення по справі у розмірі 110 355 (сто десять тисяч триста п`ятдесят п`ять), 36 грн.

5.Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (; 65042, м. Одеса, вул. 7-ма Пересипська, 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у сумі 10 000 (десять тисяч), 00 грн.

6.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.07.2022 .

Суддя Оксана БОЙКО