Справа № 300/2890/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Панікар І.В.

06 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/2890/21 пров. № А/857/7054/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

представника апелянта: Липчук В.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Управління Держпраці в Івано-Франківській області та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 р. у справі № 300/2890/21 за адміністративним позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанови, податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

15.06.2021р. Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області у якому просила суд: визнати протиправними та скасувати :

- постанову № 27-ФС від 25.03.2021р. про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення;

- податкове повідомлення-рішення № 002014/0706 від 12.04.2021р.;

- податкове повідомлення-рішення № 002013/0706 від 12.04.2021р.;

- податкове повідомлення-рішення № 002012/0706 від 12.04.2021р.;

-рішення № 002015/0706 від 12.04.2021р. про застосування фінансових санкцій № 0020015/0706 від 12.04.2021р.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 р. позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, апелянти Управління Держпраці в Івано-Франківській області та Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, подали апеляційні скарги, у якій з покликанням на порушення судом норм матеріального та процесуального права просять суд, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта Головного правління Державної податкової служби в Івано-Франківській області Липчук В.І просив суд, апеляційні скарги задовольнити з підстав в ній зазначених.

Інші особи в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

ч.2 ст.313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, ч.3 цієї статті визначено, що якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Отже, учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

24.02.2021р. Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № 312П «Про проведення фактичної перевірки» призначена фактична перевірка магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 " який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та який належить Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 .

Як видно з матеріалів справи, перевірка проводилась в присутності продавця ОСОБА_2 (особа, яка фактично проводила розрахункові операції.).

За результатами проведеної перевірки податковий орган встановив наступні порушення Фізичною-особою-підприємцем ОСОБА_1 :

- проведення розрахункової операції без використання книги обліку розрахункових операцій та розрахункових квитанцій; (не виписано та не видано розрахункову квитанцію) в порушення вимог п.1, п.5 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної під категорії згідно УКТ ЗЕД для підакцизних товарів, а саме з 01.08.2020р. реалізовано алкогольні напої без зазначення кодів УКТ ЗЕД, в порушення п.11 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

-порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів які не обліковані у встановленому порядку, вартість яких становить -34471 грн., в порушення вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; п.177.10 ст.177 ПК України; Наказу Міністерства доходів та зборів України від 16.09.2013р. № 481, який затверджений в Міністерстві Юстиції України від 01.10.2013р. «Про затвердження форми книги обліку доходів і витрат та Порядок її ведення».

-роздрібна торгівля ігристим вином ( шампанським) за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої, а саме згідно контрольної стрічки за 08.02.2021р. реалізовано шампанське «Болград» 0,75л. за ціною 105 грн. При проведенні контрольно- розрахункової операції 25.02.2021р. реалізовано шампанське «Болград» за ціною 105грн. Постановою Кабінету Міністрів України № 957 від 30.10.2008р. «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» встановлена ціна - 109 грн. за одну пляшку ігристого вина (шампанського), 0,75 л.

- використання праці найманих працівників без укладення трудової угоди, а саме ФОП ОСОБА_1 з продавцем ОСОБА_2 в порушення вимог ст.ст. 21-24 КЗпП України.

Вказані порушення викладені в акті (довідка) за №090048 від 04.03.2021р.

За результатами здійснення контролю податковий орган прийняв податкові повідомлення рішення від 12.04.2021р.:

№002014/0706, яким нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі - 850 грн., на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, п.3 ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

№002013/0706, яким нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі - 68942,00 грн., на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, ст.20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- №002012/0706, яким нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі - 5100 грн., на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, п.7 ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- Рішення про застосування фінансових санкцій № 002015/0706, яким нараховано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10 000 грн. на підставі ч.2 ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області надіслав Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 для розгляду в межах компетенції, що підтверджується листом №2393/5/09-19-07-06-20 від 09.03.2021р.

25.03.2021р. Постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 27-ФС яка прийнята Управління Держпраці Івано-Франківської області на ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст.21-24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф в розмірі 60000 грн.

В пп. 19-1.1.16 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України видно, що контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

У відповідності до пп. 20.1.4, 20.1.13 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи визначені пп. 41.1.1 п. 41.1 ст.41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу.

п.61.1, 61.2 ст. 61 ПК України передбачено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у ст.41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

В п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

п.75.1 ст. 5 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Згідно пп. 80.2.2 , пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

п.81.1 ст. 81 ПК України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; - службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

п.86.1 ст.86 ПК України визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Отже, факт порушення податкового законодавства може бути встановлений не інакше як за результатами перевірки платника податків, за результатами якої складається акт.

Системний аналіз пп. 80.2.5. п. 80.2 ст.80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме: - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами - лічильниками; - здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

У даному випадку, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 12.08.2021р. у справі №140/14625/20, від 10.04.2020р. у справі №815/1978/18.

Із матеріалів справи видно, що після ознайомлення із змістом направлень №356, №357 від 24.02.2021р. та наказу на проведення перевірки №312 П від 24.02.2021р., продавець магазину ОСОБА_2 "GOODMARKET ", який належить ФОП ОСОБА_1 відмовилася від підпису про ознайомлення та отримання наказу на право на проведення перевірки, про що працівниками податкового органу складено відповідний акт №1092 від 25.02.2021р., що не спростував позивач.

З поданої позивачем звітності до органів ДПС протягом 2020-2021р. видно, що відсутні відомості про трудові відносини з найманим працівником ОСОБА_2

ФОП ОСОБА_1 не спростував також ту обставину, що станом на 26.02.2021р., 01.03.2021р. та на дату завершення перевірки 04.03.2021р. вона та продавець магазину ОСОБА_2 не надали контролюючому органу первинних документів які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Враховуючи, ту обставину. що податковий орган допущений до проведення фактичної перевірки та провів таку з дотриманням норм чинного законодавства, колегія суддів не вбачає підстав надавати правову оцінку ймовірним порушенням стосовно процедури її призначення, оскільки будь-які порушення, якщо б вони навіть і мали місце, не могли б вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки.

Із змісту п.11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» видно, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості та вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

п. 6 ст.17 Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах - триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.3 Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

ст.16 ПК України встановлено обов`язок платника податків вести облік доходів та витрат.

Згідно ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (п.177.10 ст. 177 ПК України).

Наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013р. затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність та Форму книги обліку доходів і витрат (далі - Порядок №481).

В п.1 Порядку №481 визначено, що фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (надалі по тексту також - само зайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (надалі по тексту також - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

п.п5 і 6 п. 6 Порядку №481 вказують, що самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку, що у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг. У графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ФОП ОСОБА_1 не спростувала ту обставину, що при проведенні перевірки, вартість товарів отриманих для реалізації, які не обліковані в установленому порядку, не відображені в обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідно до ст.20 Закону «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В матеріалах справи відсутні оригінали або засвідчені належним чином копії спірних фіскальних чеків із даними про продаж коментованого товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД, документів (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходилися у місці продажу.

Отже, вказані обставини підтверджують проведення позивачем розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів.

Також колегією суддів встановлено, що вартість товарів для реалізації, які не обліковані в установленому порядку, не відображені в обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат становить 34471.00 грн., що не спростував позивач.

Згідно ст.1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 за №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД; роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування; мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

ч.10 ст.18 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» визначено, що право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої надане Кабінету Міністрів України.

На виконання вказаних положень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.10.2008р. за №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі - Постанова № 957 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до примітки 1 Постанови № 957, мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, віскі, рому та інших спиртових дистилятів та спиртних напоїв, одержаних шляхом перегонки зброджених продуктів з цукрової тростини, джину та ялівцевої настоянки, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п`ять зірочок, інших спиртових дистилятів та спиртових напоїв, у тому числі бренді ординарного, горілки виноградної, інших зброджених напоїв, сумішей із зброджених напоїв та сумішей зброджених напоїв з безалкогольними напоями різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об`ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Постановою № 957 визначено мінімальна роздрібна ціна однієї пляшки ігристого вина (шампанського) 0,75 л. ціна становить 109,00 грн.

В абз. 17 ч.2 ст.17 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

п.п. 14.1.202 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що продаж (реалізація) товарів будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Отже, диспозиція ст.17 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачає, що визначені санкції підлягають застосуванню до суб`єктів господарювання у разі здійснення торгівлі (продажу) алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні, що, у свою чергу, передбачає необхідність встановлення контролюючим органом факту такого продажу, тобто передачі права власності на такі товари іншій особі.

Однак, позивач здійснив 08.02.2021р. реалізацію шампанського «Болград» 0,75л. за ціною 105,00 грн., а також при проведенні контрольно-розрахункової операції 25.02.2021р. реалізував шампанське «Болград» 0,75 л. за ціною 105,00 грн. Тобто, за цінами нижчими ніж встановлено Постановою КМУ №№957

Спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007р.

Даний закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

ч.1 ст. 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 823).

Порядок №823 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 р. про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 р. про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

В п.2 Порядку №823 видно, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, а відповідно до п.5 цього ж Порядку підставами для здійсненні інспекційного відвідування є, серед іншого, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

ст.43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору.

ч.4 ст. 24 КЗпП України, визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

У відповідності до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту;4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

В абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в фактичному допущенні працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Колегія суддів, вважає помилковими висновки першої інстанції про те, що продавець ОСОБА_2 працювала як найманий працівник ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору виходячи з наступних підстав.

У постанові Верховного Суду від 05.10.2020р. у справі № 560/407/19 зазначено, що відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи - підприємця, що наявне в даному випадку.

На момент проведення фактичної перевірки трудова угода між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалася.

В письмових пояснень від 25.02.2021р. ОСОБА_2 зазначила, що працює у ФОП ОСОБА_1 на посаді продавця, загальний стаж роботи на даній посаді становить 3 роки. Режим роботи з 08:00 до 22:00, заробітна плата становить 6 700 гривень. Додатково зазначила, що відносини з роботодавцем ФОП ОСОБА_1 здійснюються на підставі трудового договору. Проте, під час здійснення фактичної перевірки, трудовий договір не надано контролюючому органу.

Факт виконання роботи продавця підтверджується поясненням особи ОСОБА_2 , в яких зазначено, що 25.02.2021р. продала 1 пляшку горілки «Княгинин» 0,5 літри за ціною 96 грн., пляшку води «Девайтіс» за ціною 11 грн. 50 коп., шампанське «Болград» за ціною 105 грн. 00 коп. та одну коробку цукерок «Палітра Асорті» за ціною 80 грн. 00 коп.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обставини продажу громадянкою ОСОБА_2 товару за її розпорядженням чи з відома ФОП ОСОБА_1 , які зафіксовані в акті перевірки від 04.03.2021р. № 090048, були предметом дослідження Яремчанського міського суду Івано-Франківської області під час розгляду справи № 354/451/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 155-1 КУпАП.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09.04.2021р. у справі №354/451/21 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 гривні 00 копійок.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.155-1 КУпАП повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема: копією протоколу про адміністративне правопорушення, копією акту (довідки) фактичної перевірки від 04.03.2021р. № 090048, копією письмових пояснень останньої у яких йдеться про визнання вини останньою, описом готівкових коштів, що знаходилися на місці проведення розрахунків.

В ст.78 КАС України видно, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Будь-яких документів щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_2 контролюючому органу, який здійснював фактичну перевірку позивач не надав, та не надав суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про те, що продавець ОСОБА_2 не працювала продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 " який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та який належить Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 колегія суддів вважає помилковими, оскільки спростовуються Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09.04.2021р. у справі № 354/451/21. ( т.1 а.с. 171)

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками контролюючого органу, що ФОП ОСОБА_1 проводила розрахункові операції без використання книги обліку розрахункових операцій та розрахункових квитанцій; проводила розрахункові операції через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної під категорії, порушила порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснила продаж товарів які не обліковані у встановленому порядку, здійснила роздрібну торгівлю ігристим вином ( шампанським) за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої, та використала працю найманого працівника без укладення трудової угоди, що не спростував позивач.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкти владних повноважень в особі Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області при прийняті оспорюваних рішень діяли в мажах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституції України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.122,123,243,286,310,315,317,321,322,325,329 КАС України , суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління Держпраці в Івано-Франківській області та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 р. у справі № 300/2890/21 скасувати та прийняти нову постанову.

В позові Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанови, податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді С. М. Кузьмич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 18.07.2022р.