Справа № 140/16561/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/16561/21 пров. № А/857/7413/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Валюх В.М. у м. Луцьк) у справі № 140/16561/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про стягнення податкового боргу.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач не виконує вимоги податкового законодавства щодо своєчасності сплати податків в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України (далі - ПК України). Станом на 24.12.2021 за відповідачем обліковувався податковий борг у загальному розмірі 112610,77 грн., в тому числі: з орендної плати з фізичних осіб - 84850,26 грн., з єдиного податку з фізичних осіб - 9436,04 грн., з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості - 18324,47 грн. З метою погашення податкового боргу була сформована та надіслана відповідачу податкова вимога від 17.02.2020 № 11749-55, проте вказані заходи не спричинили погашення податкового боргу відповідачем.

29.03.2022 до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, у якій ГУ ДПС у Волинській області просить стягнути з відповідача в дохід держави податковий борг в сумі 86174, 73 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31.03.2022 адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг в загальному розмірі 86174 грн 73 коп.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом прийняття рішення про стягнення з відповідача податкового боргу, оскільки за відповідачем обліковується податковий борг в загальному розмірі 86174, 73 грн, щодо наявності та розміру якого відповідач не подав до суду відзиву та не надав доказів його повної сплати, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що податкова вимога № 11749-55 від 17.02.2020 була винесена на суму податкового боргу 2339 грн 28 коп., що не узгоджується із сумою податкового боргу, яка заявлена до стягнення. Так, сума податкового боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 86174 грн 73 коп. Однак на вказану суму податкова вимога не складалась та не надсилалась відповідачу, що свідчить про недотримання встановленої процедури для стягнення податкового боргу.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідач з 22.10.2001 зареєстрований як ФОП, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 17.12.2021 № 19 (а.с. 5-6), має відкриті рахунки в банківських установах (а.с. 7).

Станом на 24.12.2021 за відповідачем обліковувався податковий борг у загальній сумі 112610,77 грн, про що зазначено в довідці про наявність боргу по платежах до бюджету, в розрахунку сум податкового боргу та підтверджується зворотнім боком облікової картки платника (а.с. 7-8, 37-65).

При цьому, станом на 22.03.2022 заявлений до стягнення податковий борг зменшився у зв`язку із частковою його сплатою та становить 86174, 73 грн, включає в себе суми податкового боргу з таких платежів: з орендної плати з фізичних осіб - 67850, 26 грн, з єдиного податку з фізичних осіб - 9436, 04 грн, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості - 18324, 47 грн, що підтверджується витягом з АІС «Податковий блок» (а. с. 82-103), розрахунком сум податкового боргу (а.с. 80-81).

Податковий борг з орендної плати з фізичних осіб в сумі 67850, 26 грн виник у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань, визначених самостійно в податкових деклараціях (а.с. 9-19), та згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 22.09.2020 № , № 001435533 (а. с. 23-24), та пені в сумі 9335, 77 грн.

Стосовно податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб, то за період березень-грудень 2020 року нараховано 9446, 00 грн (944, 60 грн х 10місяців), та у зв`язку з переплатою в сумі 9, 96 грн, податковий борг з цього податку становить 9436, 04 грн.

Податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 18324, 47 грн виник внаслідок несплати відповідачем грошових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 14.03.2019 № 0-0308 в сумі 3572, 85 грн, від 12.03.2019 № 0-0308 в сумі 2731, 65 грн, від 21.11.2019 № 0-0308 в сумі 1515, 26 грн., від 12.06.2019 № 0-0308 в сумі 3705, 62 грн (а. с. 21, 25, 27).

Позивач відповідно до ст. 59 ПК України надіслав відповідачу податкову вимогу за формою «Ф» від 17.02.2020 № 11749-55, яка отримано останнім (а.с. 36).

Оскільки відповідачем податковий борг не сплачений позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення податкового боргу з відповідача у примусовому порядку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У пункті 15.1. ст. 15 ПК України дано визначення, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.3. п. 16.1. ст. 16 ПК України визначено, що платники податків і зборів зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Підпункт 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначає, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, передбачених податковим законодавством. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відтак, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

Відповідно до пп. 41.1, 41.5 ст. 41 ПК України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби. Органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень є органами стягнення.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що заявлений до стягнення податковий борг в загальній сумі 86174,73 грн виник у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань, визначених у податкових деклараціях та у податкових повідомленнях-рішеннях, які не скасовані в адміністративному чи у судовому порядку, а тому, в розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях податкові зобов`язання є узгодженими та, у зв`язку з їх несплатою та разом із нарахованою пенею вважаються податковим боргом.

Пунктом 59.1 ст. 59 цього Кодексу встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення.

Відповідно п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання вказаних положень Податкового кодексу України позивачем надіслано відповідну вимогу на адресу відповідача та отримано таку відповідачем, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 36).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач не оскаржував вказану податкову вимогу у судовому порядку.

Пунктом 87.11 статті 87 Кодексу встановлено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, позивач є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за визначенням та сплатою платником податків, повноваження якого на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу прямо визначені законодавством України.

Відтак, звернення до суду щодо стягнення податкового боргу з відповідача, який має податковий борг, є правом контролюючих органів, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки податковий борг на момент виникнення спірних податкових зобов`язань відповідач не сплатив і доказів скасування вказаної вимоги сторонами не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року (у справі № 140/16561/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький