Справа № 460/13562/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2022 року м. Рівне №460/13562/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача 1: представник Процун Ольга Олексіївна,

відповідача 2: представник Процун Ольга Олексіївна,

відповідача 3: представник не прибув,

відповідача 4: представник Терехова Вікторія Петрівна,

відповідача 5: представник Процун Ольга Олексіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВараської міської ради, Виконавчого комітету Вараської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради, Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради, Вараського міського голови Олександра Мензула
про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Вараської міської ради (далі відповідач 1), Виконавчого комітету Вараської міської ради (далі відповідач 2), Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради (далі відповідач 3), Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради (далі відповідач 4), Вараського міського голови Олександра Мензула (далі відповідач 5) та з врахуванням позовної заяви у новій редакції просила визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови від 25.08.2021 №468-ос "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновити ОСОБА_1 на роботі з 31.08.2021, стягнути з Виконавчого комітету Вараської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , як посадова особа місцевого самоврядування, працювала на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради. За розпорядженням міського голови від 25.08.2021 року № 468-ос "Про звільнення ОСОБА_1 " позивачку з 31.08.2021 звільнено із порушенням процедури, визначеної КЗпП України у ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, що є підставою для скасування відповідного акту (розпорядження) про звільнення. Також, враховуючи приписи ч.1 ст. 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі, а відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України приймається рішення, зокрема, про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді від 06.10.2021 позовна заява була залишена без руху. Позивачу встановлювався строк для усунення недоліків. У вказаний строк позивач допущені недоліки усунув, відтак позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 15.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, призначено судове засідання та встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01.12.2021 в задоволенні клопотання представника позивача щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Ухвалено розгляд справи, провести за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із повідомленням сторін.

Відповідачем Вараською міською радою подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог до Вараської міської ради з підстав, що відповідачі в справі є окремими елементами місцевого самоврядування з визначеними Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваженнями, що позивач не перебувала в трудових відносинах з Вараською міською радою, що до компетенції ради не належить призначення або звільнення таких посадових осіб, як начальник управління, що позивач жодного рішення ради не оскаржує. Також Вараська міська рада посилаючись на обставини ліквідації управління за рішенням ради № 383 від 28.05.2021 зазначає, що ліквідаційною комісією та виконавчим комітетом були вчинені усі необхідні та правомірні дії щодо ліквідації даного виконавчого органу, в тому числі щодо вивільнення працівників. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідачем Виконавчим комітетом Вараської міської ради подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач зазначає, що Управління праці та соціального захисту не є структурним підрозділом Виконавчого комітету Вараської міської ради, а є окремим виконавчим органом Вараської міської ради та як юридична особа публічного права має свою правоздатність та дієздатність. Посилання позивача на те, що при її звільненні у зв`язку з припиненням Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради повинне бути дотримано її переважне право на залишення на роботі, вважає необґрунтованим оскільки позивачку звільнено у зв`язку з ліквідацією юридичної особи. Зазначає, що освіта позивачки не відповідає займаній посаді. Також посилається на те, що Вараська міська рада, приймаючи рішення № 383 "Про припинення юридичної особи публічного права управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради шляхом ліквідації", діяла в межах своїх повноважень, а при звільненні позивачки було дотримано процедуру звільнення. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідачем Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради подано відзив у якому відповідач заперечуючи позов та посилаючись на норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Цивільного кодексу України, вказує на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що управління праці та соціального захисту є окремим виконавчим органом Вараської міської ради та як юридична особа публічного права - має свою правоздатність та дієздатність. Управління як розпорядник третього рівня коштів державного бюджету за окремими державними програмі соціального захисту населення було повністю виключене з мережі розпорядників коштів державного бюджету у зв`язку з його ліквідацією. Також відповідач вважає, що при звільненні позивачки було дотримано процедуру звільнення за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідачем Департаментом соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради подано відзив у якому відповідач заперечуючи позов зазначає, що Управління було самостійним виконавчим органом Вараської міської ради щодо галузевої та функціональної компетенції з правом юридичної особи та на даний час ліквідоване, а у відповідача відсутня посада на якій позивачка хоче бути поновленою. Посилається, що ліквідація здійснена на виконання рішень ради з дотриманням встановленого порядку та, що міській голова приймаючи розпорядження про звільнення керувався законодавством і при звільненні було дотримано процедуру звільнення за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідачем Міським головою міста Вараша подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач зазначає, що Управління праці та соціального захисту є окремим виконавчим органом Вараської міської ради та як юридична особа публічного права має свою правоздатність та дієздатність. Посилання позивача на те, що при її звільненні у зв`язку з припиненням Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради повинне бути дотримано її переважне право на залишення на роботі, вважає необґрунтованим оскільки позивачку звільнено у зв`язку з ліквідацією юридичної особи. Зазначає, що освіта позивачки не відповідає займаній посаді. Також посилається на те, що Вараська міська рада, приймаючи рішення № 383 "Про припинення юридичної особи публічного права управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради шляхом ліквідації", діяла в межах своїх повноважень, а при звільненні позивачки було дотримано процедуру звільнення. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Представником позивача було подано відповіді на відзиви відповідачів у яких фактично підтримано твердження висловлені у позовній заяві.

Ухвалою суду від 01.12.2021 відкладено розгляд справи до 10.01.2022.

Протокольною ухвалою суду від 10.01.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.02.2022.

Протокольною ухвалою суду від 02.02.2022 залучено у якості співвідповідача Департамент соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради та оголошено перерву у судовому засіданні до 02.03.2022.

Ухвалою суду від 02.03.2022 відкладено розгляд справи до 23.03.2022.

Ухвалою суду від 23.03.2022 відкладено розгляд справи до 13.04.2022.

Ухвалою суду від 13.04.2022 відкладено розгляд справи до 04.05.2022.

Ухвалою суду від 04.05.2022 відкладено розгляд справи до 30.05.2022.

Ухвалою суду від 30.05.2022 відкладено розгляд справи до 22.06.2022.

Ухвалою суду від 22.06.2022 відкладено розгляд справи до 11.07.2022.

Ухвалою суду від 11.07.2022 відкладено розгляд справи до 18.07.2022.

В судове засідання, призначене на 18.07.2022, представник позивача та представник відповідача 3 не прибули. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності у письмовому провадженні. Представник відповідача 3 про причини неявки суд не повідомив. Протокольною ухвалою суду від 18.07.2022 продовжено розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача 3.

Представники відповідачів 1, 2, 4, 5 у судовому засіданні, призначеному на 18.07.2022, проти позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзивах на адміністративний позов, просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 18.07.2022 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши думку представників відповідачів, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 остання 17.01.2000 призначена на посаду спеціаліста відділу комунальної власності Кузнецовського міськвиконкому та прийняла присягу державного службовця.

02.01.2003 ОСОБА_1 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування.

17.08.2000 ОСОБА_1 переведена в Управління праці та соціального захисту населення м. Кузнецовська, що в подальшому перейменоване на управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради, де безперервно працювала на різних посадах до моменту звільнення.

Остання займана посада ОСОБА_1 «начальник управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради» на яку вона була призначена 16.10.2019 за переведенням, як така, що успішно пройшла стажування, відповідно до розпорядження міського голови від 11.10.2019р. №139-ос.

31.08.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради, у зв`язку з ліквідацією управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради, за розпорядженням міського голови міста Вараш від 25.08.2021 № 468-ос "Про звільнення ОСОБА_1 "

Відповідно до змісту вказаного розпорядження від 25.08.2021 № 468-ос "Про звільнення ОСОБА_1 " та запису в трудовій книжці ОСОБА_1 , її звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка, не погоджуючись із звільненням, звернулась з даним позовом до суду.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Так, згідно статті 1 вищевказаного Закону, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Правове регулювання статусу посадових осіб місцевого самоврядування визначено статтею 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до положень вказаної статті Закону, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 4 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" визначено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Положеннями ст. 36 КЗпП України передбачено загальні підстави припинення трудового договору, однією з яких є: з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

В той же час, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Верховним Судом України в пункті 19 постанови Пленуму від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 16 жовтня 2012 року (справа № 21-267а12) та від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), за змістом яких при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Верховний Суд також роз`яснив, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Таким чином, аналізуючи зміст вищенаведеного, можна дійти висновку, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець повинен враховувати переважне право працівника на залишення на роботі.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 року по справі №826/25248/15 (адміністративне провадження №К/9901/7798/18), від 26.09.2019 року по справі №806/405/17 (адміністративне провадження №К/9901/22320/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з оскаржуваного розпорядження, відносини з проходження позивачем публічної служби в органах місцевого самоврядування були припинені з посиланням на п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме у зв`язку з ліквідацією управління.

При цьому судом встановлено, що пунктом 1 рішення Вараської міської ради від 28.05.2021 №383 вирішено припинити юридичну особу публічного права - Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради (), місцезнаходження якої: 34400, Рівненська область, місто Вараш, майдан Незалежності, 1, шляхом ліквідації.

За змістом інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради як юридична особа з 04.01.2022 припинене (запис №016000219).

Разом з тим, пунктом 1 рішення Вараської міської ради від 14 квітня 2021 № 309 створено юридичну особу - Департамент соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради, а пунктом 2 затверджено Положення про Департамент соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради.

15.04.2021 проведено державну реєстрацію юридичної особи Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради (), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №000000611.

Відповідно до підпункту 5.4 пункту 5 рішення Вараської міської ради від 28.05.2021 № 383 ліквідаційній комісії юридичної особи публічного права Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради доручено вжити заходів щодо проведення інвентаризації майна, особових справ, особових рахунків отримувачів соціальних допомог, компенсацій та інших виплат Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради, з подальшою передачею їх Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради ().

Рішенням Вараської міської ради № 605 від 20.08.2021 року «Про безоплатну передачу майна з балансу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради на баланс Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради» майно, яке перебувало на балансі Управління, передано на баланс Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради.

Розділом 2 Положення про Департамент соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради визначено, що завданням Департаменту є, зокрема, забезпечення реалізації державної політики у сфері соціально-трудових відносин, оплати і належних умов праці, зайнятості населення; у сфері соціальної підтримки та надання соціальних послуг вразливим верствам населення, зокрема особам похилого віку, з інвалідністю, ветеранам війни (в тому числі учасникам антитерористичної операції, операції об`єднаних сил), особам, на яких поширюється чинність законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім`ям з дітьми, багатодітним, молодим сім`ям, сім`ям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах, малозабезпеченим, внутрішньо переміщеним особам, іншим категоріям осіб, які згідно із законодавством України мають право на пільги та отримання житлових субсидій; виконання програм і заходів у сфері соціального захисту населення, спрямованих на покращення становища сімей, забезпечення оздоровлення та відпочинку дітей; забезпечення рівних прав і можливостей для участі жінок і чоловіків у політичному, економічному та культурному житті, протидії дискримінації за ознакою статі та торгівлі людьми; організація на території Вараської міської територіальної громади надання соціальних послуг (соціальне обслуговування), тощо.

Судом встановлено, що вказані завдання відповідають меті та основним завданням Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради, закріпленим в Положенні про Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради, затвердженого п. 2 рішення Вараської міської ради від 09.06.2017 року № 819.

У рішенні Вараської міської ради від 28.05.2021 року № 383 «Про припинення юридичної особи публічного права - Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради шляхом ліквідації» не наведено жодного обґрунтування, відповідно до якого вирішено припинити юридичну особу публічного права, не вказано, що держава відмовилась від виконання державних програм соціального захисту населення, виконання яких забезпечувалось Управління.

Викладене свідчить про те, що відбулося повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого суб`єкта, яке свідчить про правонаступництво в сфері управлінської діяльності органу праці та соціального захисту населення територіальної громади міста Вараш (публічне правонаступництво).

З огляду на викладені обставини, оскільки держава не відмовилась від виконання завдань і функцій держави щодо соціального захисту населення, які виконувались Управлінням праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради, вказані завдання і функції згідно з рішенням Вараської міської ради від 14.04.2021 року № 309 закріплені за Департаментом соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради.

Відтак у спірних правовідносинах Департамент соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради є правонаступником Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради.

Тобто у спірних правовідносинах мова йде не про ліквідацію, а про реорганізацію Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Вараської міської ради, як суб`єкта публічного права, що включає зобов`язання роботодавця по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

При цьому, такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року в справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року в справі № 813/1715/16 та ін.

В свою чергу перевіряючи правомірність звільнення позивачки із займаної посади, суд констатує, що всупереч вимог ч.1, ч. 3 ст.49-2 КЗпП України позивачці не лише не було запропоновано іншої роботи, а й взагалі позивачка не попереджалась за 2 місяці про наступне вивільнення.

Ці обставини, підтверджуються копією попередження № 889/02.3-28/05 від 03.06.2021 яке не містить жодних відміток про ознайомлення з ним позивача, а також копією повідомлення про вручення рекомендовано поштового відправлення, яке не містить відмітки про його вручення (т. 1 а.с. 133).

При цьому заперечення відповідачів викладені у поданих до суду відзивах не містять жодних спростувань доводів позову про допущені при звільнені порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, а також не містять заперечень таких обставин. Посилання відповідачів, що при звільненні позивачки було дотримано процедуру звільнення за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України загальні та неконкретизовані, без доказів на доведення факту дотримання процедури звільнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивачки здійснено із порушенням процедури, визначеної КЗпП України, що є підставою для визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови міста Вараш від 25.08.2021 року № 468-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Відповідно до частин першої, восьмої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Суд зазначає, що вимога працівника про його поновлення на попередній роботі є похідною від вимог щодо визнання протиправним та скасування розпорядчого акта роботодавця, на підставі якого працівника звільнено з роботи.

При цьому, згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

У такий самий спосіб частину першу статті 235 КЗпП України в подібних правовідносинах застосовано у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №640/18679/18, від 20 січня 2021 року у справі №804/958/16, від 11 лютого 2021 року у справі №640/21065/18, від 31 травня 2021 року у справі №0840/3202/18, від 06 липня 2021 року у справі №640/3456/20, від 06 липня 2021 року у справі №640/1627/20.

У цьому спорі, ОСОБА_1 до звільнення займала посаду начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради на яку вона була призначена 16.10.2019 за переведенням, як така, що успішно пройшла стажування, відповідно до розпорядження міського голови від 11.10.2019р. №139-о.

Таким чином, позивачка повинна бути поновлена з 01.09.2021 на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради.

Згідно з положеннями частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, за змістом роз`яснень, викладених у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку №100 встановлено, що вказаний Порядок застосовується, зокрема, у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У матеріалах справи наявна довідка про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 № 3200-ДД-11/22 від 26.01.2022, якою підтверджується, що розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 1163,85 грн.

За період з 01.09.2021 по 18.07.2022 було 226 робочих днів.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2021 по 18.07.2022 включно в сумі 263 030,10 грн. (1 163,85 грн. х 226 робочих днів).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Статтями 2-4 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.

Положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

Оскільки управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради, де на посаді працювала позивачка, а також правонаступник управління до якого перейшла адміністративна компетенція ліквідованого управління - департамент соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради, хоча і є окремими юридичними особами, одночасно вони є виконавчими органами, що підзвітні і підконтрольні Вараській міській раді. Тобто саме міська рада виступає тим органом з яким позивачка перебуває у відносинах публічної служби та який, на даний момент, виконує обов`язки роботодавця відносно позивачки. Тому оплата за вимушений прогул позивачки має бути стягнена з Вараської міської ради.

За правилами пункту 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 25604,70 грн. та поновлення позивача на посаді.

Також суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

А згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачами не доведено належними та допустимими доказами дотримання законодавства про працю України при звільненні позивачки з роботи, а отже і наявності обґрунтованих підстав прийняття оскаржуваного рішення про звільнення. Натомість, доводи та аргументи позивачки, якими остання обґрунтовувала неправомірність звільнення, знайшли своє повне підтвердження за наслідками судового розгляду справи по суті.

З урахуванням усього вищенаведеного, позов належить задовольнити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Вараської міської ради, Виконавчого комітету Вараської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради, Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради, Вараського міського голови Олександра Мензула про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Міського голови міста Вараш № 468-ос від 25.08.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради з 01.09.2021.

Стягнути з Вараської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2021 по 18.07.2022 в сумі 263030 (двісті шістдесят три тисячі тридцять) грн. 10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 01.09.2021 та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 25604 (двадцять п`ять тисяч шістсот чотири) грн. 70 коп. звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Вараська міська рада (м-н Незалежності, 1,м. Вараш,Рівненська область,34403, ЄДРПОУ/РНОКПП 35056612) Відповідач - Виконавчий комітет Вараської міської ради (м-н Незалежності, 1,м. Вараш,Рівненська область,34400, ЄДРПОУ/РНОКПП 03315879) Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради (м-н Незалежності, 1,м. Вараш,Рівненська область,34400, ЄДРПОУ/РНОКПП 22575178) Відповідач - Департамент соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради (майдан Незалежності,1,м.Вараш,Рівненська область,34400, ЄДРПОУ/РНОКПП 44383982) Відповідач - Вараський міський голова Олександр Мензул (м-н Незалежності 1,м.Вараш,Рівненська область,34403, ЄДРПОУ/РНОКПП 35056612)

Повний текст рішення складений 19 липня 2022 року

Суддя Д.П. Зозуля