Справа № 380/7963/22
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7963/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Гулкевич І.З., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської ради Львівської області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

- визнати бездіяльність Сколівської міської ради Львівської області щодо неприйняття рішення на сесії про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,9616 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ур. Ділок, с. Підгорці, Львівська область та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, які додаються до заяви від 24.06.2021 року ;

- зобов`язати Сколівську міську раду Львівської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,9616 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ур. Ділок, с. Підгорці, Львівська область та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування, які додаються до заяви від 24.06.2021 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що в червні 2021 звернулась до Сколівської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,9616 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ур. Ділок, с. Підгорці, Львівська область та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцем розташування. Листом від 17.11.2021 Сколівська міська рада повідомила, що заяву було винесене на розгляд чергової сесії ради, однак за наслідками голосування, яке відбулось 11.11.2021 року, рішення про надання дозволу на проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки не отримало підтримки більшості голосів депутатів.

На думку позивача, за наслідком розгляду даної заяви орган місцевого самоврядування повинен прийняти відповідне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж надати мотивоване рішення про відмову у наданні такого дозволу. Позивач вважає, що відсутність мотивованого рішення, є протиправною бездіяльністю міської ради.

Ухвалою суду від 06.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

01.07.2022 відповідачем подано відзив на адміністративний позов, відповідно до якого зазначає, що дотримуючись вимог Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та регламенту Сколівської міської ради, проект рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (адреса: ур. Ділок, с. Підгорці, Львівська область) був в установленому порядку включено до порядку денного одинадцятої чергової сесії восьмого скликання та винесено на розгляд п`ятнадцятої чергової сесії восьмого скликання Сколівської міської ради. Проте, за результатами поіменного голосування даний проект рішення про затвердження проекту землеустрою не набрав необхідної кількості голосів для прийняття рішення. Даний результат зафіксовано у протоколі № 15 п`ятнадцятої чергової сесії восьмого скликання Сколівської міської ради від 11 листопада 2021 року. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

01.07.2022 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що заява ОСОБА_1 не розглянута у відповідності до ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та в силу ст. 118 ЗК України, мотивоване рішення відповідач не прийняв, що вказує на протиправну бездіяльність останнього.

08.07.2022 відповідачем подано заперечення, в яких вказує. що бажана земельна ділянка була сформована та їй був присвоєний кадастровий номер :08:000:3000, загальна площа якої 2,5526 га. Вказана земельна ділянка була передана за Актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність 14.12.2020.Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права, державна реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером - :08:000:3000, загальна площа якої 2,5526 га за Сколівською міською радою проведена 05.01.2022, відповідно до цього моменту земельна ділянка вважалася державною власністю. Розділення на частини сформованої земельної ділянки з кадастровим номером - :08:000:3000, загальна площа якої 2,5526 га, яка розташована в с. Підгородці, ур. Ділок, може спричинити проблеми з відсутністю доїзду та проходу до суміжної земельної ділянки, відмінно від цієї, стосовно якої ОСОБА_1 подала заяву. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач 24.06.2021 звернулась до Сколівської міської ради Львівської області і з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9616 га, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства в с. Підгородці, ур. Ділок. До заяви позивачем додано : копію паспорта та ідентифікаційного коду, графічне зображення розташування бажаної земельної ділянки.

10.11.2021 комісія з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою населених пунктів, планування територій та архітектури, екології, природних ресурсів розглянула заяву ОСОБА_1 та рекомендувала надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9616 га (адреса: ур. Ділок, с. Підгородці, Стрийський район, Львівська область), з метою передачі у власність. Зазначене підтверджується витягом з протоколу №39.

11.11.2021 відбулася 15 сесія Сколівської міської ради 8 скликання, до порядку денного якої було включене питання Про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (адреса: ур. Ділок, с. Підгородці, Стрийський район, Львівська область), з метою передачі у власність ОСОБА_1 .

За результатами поіменного голосування щодо вказаного проекту рішення за проголосувало 0 депутатів, утримались - 22 депутатів, проти - 0 депутатів, у зв`язку з чим рішення не було прийнято.

Листом від 17.11.2021 року №508/02-09 Сколівська міська рада повідомила позивача, про наслідки розгляду даної заяви. Таким чином, за наслідками поіменного голосування жодного з рішень, відповідачем не приймалось

Позивач вважає, що відповідач мав прийняти одне з двох рішень: про надання або про відмову у наданні їй відповідного дозволу. Неприйняття рішення за наслідками розгляду її заяви, на думку позивача, вказує на бездіяльність відповідача, з позовом про оскарження якої вона звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно зі ст. 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1 ст.59 Закон України Про місцеве самоврядування в Україні).

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Вказані норми кореспондуються із частиною 1 статті 122 Земельного Кодексу України, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як встановлено судом, позивач звернулася до Сколівської міської ради із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Так, згідно із частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок передачі земельних ділянок у власність громадян врегульовано ст.118 Земельного кодексу України відповідно до частин 6-7 якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, серед іншого, особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з наведених норм, стаття 118 Земельного кодексу України містить виключний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідач, в силу вимог Земельного кодексу України та покладених на нього обов`язків, зобов`язаний в кожному випадку дослідити фактичні обставини повно та всебічно для з`ясування наявності чи відсутності встановлених законом підстав для відмови в задоволенні заяви.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого земельного питання. З огляду на вимоги частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим. Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2019 у справі №820/688/17, в якому Суд наголосив, що рішення відповідача про відмову в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не може відповідати критеріям, установленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не надає чіткої та зрозумілої відповіді стосовно наявності причини (причин), які унеможливлюють позитивне вирішення порушеного позивачем питання. Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України така відмова має бути мотивованою, а підставою відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Натомість, як встановлено судом, відповідачем, за результатом розгляду поданої позивачем заяви, поданого в межах норм ст.ст.116, 118 Земельного кодексу України, не було прийнято взагалі жодного рішення (ні про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, ні мотивованої відмови у його наданні).

Відсутність належним чином оформленого рішення сколівської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на винесення такої заяви на розгляд на 15 сесії 8 скликання сколівської міської ради, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, суд визнає, що відповідач не розглянув заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та не прийняв обґрунтованого рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України, обґрунтованих заперечень щодо вказаного відповідачем не надано, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не здійсненні належного розгляду заяви позивача, як того вимагає ст.118 Земельного кодексу України, оскільки вищезазначеними нормами права не закріплено за суб`єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Така бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Додатково слід зазначити, що під час розгляду справи суд не вдається до оцінки тих підстав неможливості надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо розділення земельної ділянки та те, що державна реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером - :08:000:3000, загальна площа якої 2,5526 га за Сколівською міською радою проведена 05.01.2022, зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд враховує, що оскільки відповідач не приймав мотивованого рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, яке могло б бути предметом перевірки судом, тому посилатись на ті докази чи обставини, які б могли слугувати підставою для такої відмови, селищна рада згідно ч. 2 ст. 77 КАС України не може.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 1,9616 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ур. Ділок, с. Підгорці, Львівська область, суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі Рисовський проти України (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту буде зобов`язання Сколівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.06.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,9616 га, що розташована на території ур. Ділок, с. Підгорці, Львівська область, з урахуванням висновків суду.

Також, поряд з позовними вимогами позивач просила зобов`язати Сколівську міська раду подати звіт про виконання рішення суду у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, законодавством передбачено право суду, а не обов`язок встановлювати судовий контроль про виконання судового рішення.

Суд, перевіривши доводи позивача про встановлення судового контролю та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, з огляду її необґрунтованості.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 262, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправну бездіяльність Сколівської міської ради Львівської області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.06.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9616 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ур. Ділок, с. Підгорці, Львівського району.

Зобов`язати Сколівську міську раду Львівської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.06.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,9616 га, що розташована на території ур. Ділок, с. Підгорці, Львівської області, з урахуванням висновків суду

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Сколівської міської ради Львівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.