Справа № 320/3161/21
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
18 липня 2022 року Київ №320/3161/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
На розгляді в Київському окружному адміністративному суді перебував адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про:
- визнання протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати із 17.07.2018 підвищення до пенсії позивача, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити із 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Ухвалою суду від 09.09.2021 позовні вимоги за період з 17.07.2018 по 21.09.2020 - залишені без розгляду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: м. Фастів, вул. Саєнко Андрія, 10, ) щодо ненарахування та невиплати з 22.09.2020 ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: м. Фастів, вул. Саєнко Андрія, 10, ) здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 22.09.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі №320/3161/21, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 повернуто апелянту.

17 травня 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в якій остання просить суд постановити окрему ухвалу, якою:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які вчинені на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21 щодо нарахування та виплати доплати до пенсії позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох прожиткових мінімумів, а не в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме нарахування та виплати доплати до пенсії на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21 виходячи з двох розмірів прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з ухвалою від 20.06.2022, суд визначив, що розгляд заяви ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, буде здійснюватися в порядку письмового провадження.

Копія зазначеної ухвали було направлено 20.06.2022 на електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Однак, станом на 18.07.2022 відповідач не виконав вимог ухвали суду від 20 червня 2022, витребувані судом пояснення та докази відповідач суду не надав з огляду на що суд, у відповідності до положень ч. 5 ст.77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення, суд зазначає таке.

29 грудня 2021 року представник позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про добровільне виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21.

У відповідь на вказану заяву представник позивача отримав від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області лист №1014-25223/А-02/8-1000/22 від 21.01.2022, в якому зазначено що рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21 виконано в межах зобов`язань. Кошти за рішенням суду за період з 22.09.2020 по 31.01.2022 нараховано в сумі 70022,20 грн обліковано та буде виплачена за окремою бюджетною програмою.

Із листа та доданих до листа копії розпорядження про перерахунок пенсії від 30/12/2021 випливає, що доплата по суду (стаття 39 ЗУ №796) від прожиткового мінімуму зазначено - 4394,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: м. Фастів, вул. Саєнко Андрія, 10, ) здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 22.09.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо нарахування позивачу доплати до пенсії, виходячи з двох прожиткових мінімумів у рішенні суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21 не зазначено.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 №294-IХ встановлено, що мінімальна зарплата на 01.01.2020 складає 4723,00 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-IХ встановлено, що мінімальна зарплата на 01.01.2021 складає 6000,00 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 2 грудня 2021 року №1928-IX встановлено, що мінімальна зарплата на 01.01.2022 складає 6500,00 грн.

Отже, застосування відповідачем саме такого механізму перерахунку пенсії позивача, виходячи з двох прожиткових мінімумів безпосередньо вплинуло на її остаточний розмір в сторону зменшення, що призвело до того, що рішення суду відповідачем належним чином не виконано.

Щодо нарахування доплати до пенсії, виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат, суд зазначає наступне.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 зазначено, що Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012, крім іншого, вирішив:

- в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України;

- в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 БК України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

У постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 не надає права Кабінету Міністрів України зменшувати розмір виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, а Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України у разі, якщо законом прямо не передбачено розмір таких виплат.

Із 17.07.2018 відновлено дію статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 в частині, яка не змінена Законом України від 04.02.2016 №987-VIII "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015 (а саме: в редакції від 09.07.2007), була викладена так: "Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України".

Вирішуючи вказаний вище спір, Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку щодо застосування розміру доплати до пенсії дві мінімальні заробітні плати.

Тому, виконуючи рішення суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21відповідач зобов`язаний застосовувати розмір доплати - дві мінімальні заробітні плати.

За правилами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: "Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною шостою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частиною першою статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Таким чином, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Суд встановив, що відповідачем вчинено протиправні дії щодо неналежного виконання рішення суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21, а тому, у суду є підстави для прийняття окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Відповідно до статті 1291 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, що установлено законом.

Зазначене вказує на неналежне і безвідповідальне виконання службовими і посадовими особами відповідача своїх обов`язків та порушення вищенаведених норм законодавства.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про порушення з боку відповідача норм чинного законодавства при виконанні рішення від 09.09.2021 у справі №320/3161/21, а тому у даному випадку наявні усі правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241, 248, 249, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які вчинені на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 у справі №320/3161/21 щодо нарахування доплати до пенсії, виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Зобов`язати керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вжити відповідних заходів для забезпечення виконання рішення суду у вказаній справі та вжити заходів для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Про вжиті заходи з розгляду окремої ухвали повідомити Київський окружний адміністративний суд у місячний строк з дня отримання окремої ухвали.

Копію ухвали направити (видати) учасникам справи та керівнику Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Басай О.В.