Справа № 640/27278/21
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 липня 2022 року

м. Київ

справа № 640/27278/21

адміністративне провадження № К/990/16167/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року в справі №640/27278/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

28 червня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо несвоєчасного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника прокурора Запорізької області, за період з 26 травня 2021 року по 27 серпня 2021 року;

- стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заступника прокурора Запорізької області, за період з 26 травня 2021 року до 27 серпня 2021 року у сумі 134 639,05 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо несвоєчасного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області за період з 26 травня 2021 року до 27 серпня 2021 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області за період з 26 травня 2021 року до 27 серпня 2021 року у сумі 134 639,05 грн.

В іншій частині відмовлено повністю.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення наступного змісту:

«Стягнути з Запорізької обласної прокуратури (, адреса: 69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул.Матросова Олександра, будинок 29А) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі № 640/23266/19, допущеного до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області за період з 26 травня 2021 року по 27 серпня 2021 року у сумі 134 639,05 грн (сто тридцять чотири тисячі шістсот тридцять дев`ять гривень п`ять копійок)».

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом

норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржник зазначає, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновків, що викладені у постанові Верховного Суду у справі №522/13736/15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16 щодо застосування статей 94, 117, 236 КЗпП та статті 2 Закону України «Про оплату праці» (пункт 1 частина четверта стаття 328 КАС України).

Верховний Суд зазначає, що правовідносини у справах №522/13736/15 та №910/4518/16 не є подібні до правовідносин у цій справі.

Предметом спору у справі №522/13736/15, в якому був викладений висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, є стягнення середнього заробітку у розмірі 12 846,65 грн за час затримки виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/10862/14 про поновлення посаді головного бухгалтера філії.

Предметом спору у справі №910/4518/16, в якому був викладений висновок Великої Палати Верховного Суду, є майнова вимога до боржника - Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» у межах справи про його банкрутство про стягнення 19 555,64 грн заборгованості з виплати заробітної плати, 4 589,74 грн компенсації за втрату частини заробітної плати та 12 541,34 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 3міст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин i впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їx сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Також скаржник зазначає, що обласна прокуратура не є роботодавцем та, відповідно, затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулась не з вини Запорізької обласної прокуратури, що на думку заявника касаційної скарги, виключає настання саме для цієї юридичної особи відповідальності за статтею 236 КЗпП України. Як на підтвердження та обґрунтування цього твердження скаржник покликається на висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17, постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №790/9521/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №711/8446/16-ц.Також скаржник послався на постанову Верховного Суду України від 31 грудня 2012 року у справі №6-76цс12.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку

Отже, посилання на висновок Верховного Суду України, викладений у справі №6-76цс12 не може вважатися належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження в розумінні статті 328 КАС України, оскільки посилатися на відповідні висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах можливо лише у випадку викладення їх у постановах Верховного Суду, а не Верховного Суду України.

У постанові від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17 Верховним Судом не вирішувалося питання який уповноважений орган має відповідати за затримку виконання рішення про поновлення на роботі та з якого уповноваженого органу має бути стягнуто середньомісячний заробіток за час затримки виконання судового рішення.

Верховний Суд в постанові від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що наведені положення КЗпП не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій.

Отже, Суд відхиляє посилання заявника касаційної скарги на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17.

Правовідносини, щодо яких викладені висновки у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №790/9521/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №711/8446/16-ц, не є подібні до правовідносин у цій справі.

Отже, скаржник не виклав підстави касаційного оскарження, передбаченим пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року в справі №640/27278/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів - повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя Н.А. Данилевич