Справа № 460/13922/21
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2022 року м. Рівне №460/13922/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунального підприємства «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради та Рівненської обласної ради, до Західного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування розпорядження.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення (далі позивач) до Західного офісу Держаудитслужби (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Розпорядження Західного офісу Держаудитслужби про зупинення операцій з бюджетними коштами від 21.09.2021 №3.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що за результатами ревізії Західним офісом Держаудитслужби складений Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021 від 26.08.2021 №04-22/08, яким установлено факт витрачання коштів субвенцій державного бюджету за КПКВК 0712050 «Медико-соціальний захист дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в період з квітня 2020 року по серпень 2021 року в загальній сумі 24527760,92 грн, на цілі, що не відповідають напрямкам використання бюджетних коштів, визначених порядком використання бюджетних коштів, згідно статті 119 Бюджетного кодексу України є їх нецільовим використанням. Позивач вказує, що бюджетного правопорушення не допускав, а тому формування Розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами від 21.09.2021 №3 є протиправним. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що Актом ревізії установлено факт витрачання коштів субвенцій державного бюджету за КПКВК 0712050 «Медико-соціальний захист дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в період з квітня 2020 року по серпень 2021 року в загальній сумі 24527760,92 грн, на цілі, що не відповідають напрямкам використання бюджетних коштів, визначених порядком використання бюджетних коштів, згідно статті 119 Бюджетного кодексу України є їх нецільовим використанням. Відповідне порушення вплинуло на достовірність бюджетних запитів, які складені головним розпорядником коштів та подано в Департамент фінансів Рівненської обласної державної адміністрації для включення до проєкту обласного бюджету на відповідні роки за напрямком використання коштів «Інші поточні видатки», що призвело до їх завищення на загальну суму 24527760,92 грн, що є бюджетним правопорушенням. Тому контролюючим органом винесене Розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами від 21.09.2021 №3, як один із заходів впливу за порушення бюджетного законодавства. Таке рішення прийняте у порядку та спосіб, визначені нормами чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню з підстав, вказаних позивачем. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Третьою особою Комунальним підприємством «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради подані письмові пояснення по суті спору, де зазначено, що висновок контролюючого органу про витрачання коштів субвенцій державного бюджету за КПКВК 0712050 «Медико-соціальний захист дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в період з квітня 2020 року по серпень 2021 року в загальній сумі 24527760,92 грн, на цілі, що не відповідають напрямкам використання бюджетних коштів, визначених порядком використання бюджетних коштів, є безпідставним.

Ухвалою суду від 11.11.2021 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 25.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 25.11.2021.

Ухвалою суду від 25.11.2021 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради, та Рівненську обласну раду.

Ухвалою суду від 25.11.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог повернуто.

Ухвалою суду від 25.11.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання відкладене на 13.01.2022 у порядку пункту 2 частини другої статті 181 КАС України.

Ухвалою суду від 13.01.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання відкладене на 08.02.2022.

Ухвалою суду від 08.02.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання відкладене на 22.02.2022.

Ухвалою суду від 22.02.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17.03.2022.

Ухвалою суду від 17.03.2022 судове засідання відкладене на 26.04.2022.

Ухвалою суду від 26.04.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання відкладене на 02.06.2022.

Ухвалою суду від 02.06.2022 судове засідання відкладене на 14.07.2022.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Позивач подав до суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.07.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання позивача про відкладення розгляду справи залишене без задоволення; постановлено провадити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 8.4 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на II квартал 2021 року та на підставі направлення на проведення ревізії від 21.05.2021 №912, начальником відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021.

За результатами ревізії складений Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021 від 26.08.2021 №04-22/08 (далі Акт ревізії) (а.с. 26-199 том 2).

За результатами розгляду письмових заперечень на Акт ревізії контролюючим органом сформований Висновок від 17.09.2021, який направлений позивачу згідно листа від 17.09.2021 (а.с. 200-250 том 2, а.с. 1-50 том 3).

На підставі Акта ревізії контролюючим органом винесене Розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами від 21.09.2021 №3 (далі Розпорядження №3) (а.с. 25 том 1).

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення Розпорядження №3, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, є Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-XII (далі Закон №2939-XII).

Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю). Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України (стаття 1 Закону №2939-XII).

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 2 Закону №2939-XII).

За правилами статті 4 Закону №2939-XII, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

На підконтрольних установах, щодо яких за відповідний період їх фінансово-господарської діяльності відповідно до цього Закону проведено державний фінансовий аудит, інспектування за ініціативою органу державного фінансового контролю не проводиться.

Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550) (далі Порядок №550) визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах,

фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання.

Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (пункт 2 Порядку №550).

Акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною

частиною акта (пункт 3 Порядку №550).

Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону №2939-XII, плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія.

Планова виїзна ревізія проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного фінансового контролю не частіше одного разу на календарний рік.

За правилами пункту 3 Порядку №550, планова виїзна ревізія - ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані проведення заходів державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої підконтрольної установи чи за місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться ревізія, не частіше ніж один раз на календарний рік.

Актом ревізії установлено факт витрачання коштів субвенцій державного бюджету за КПКВК 0712050 «Медико-соціальний захист дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в період з квітня 2020 року по серпень 2021 року в загальній сумі 24527760,92 грн, на цілі, що не відповідають напрямкам використання бюджетних коштів, визначених порядком використання бюджетних коштів, згідно статті 119 Бюджетного кодексу України є їх нецільовим використанням.

Відповідне порушення вплинуло на достовірність бюджетних запитів, які складені головним розпорядником коштів та подано в Департамент фінансів Рівненської обласної державної адміністрації для включення до проєкту обласного бюджету на відповідні роки за напрямком використання коштів «Інші поточні видатки», що призвело до їх завищення на загальну суму 24527760,92 грн, що є бюджетним правопорушенням.

Винні особи - особи, які відповідно до покладених на них обов`язків та законодавства були відповідальні за фінансово-господарські операції, проведені з порушенням законодавства, та/або дії (бездіяльність) яких призвели до такого порушення (пункт 3 Порядку №550).

За правилами пункту 45 Порядку №550, у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Пунктом 46 Порядку №550 визначено, що якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Суд зазначає, що письмова вимога контролюючого органу про усунення виявлених порушень на підставі Акта ревізії не є предметом позову в межах даної адміністративної справи.

Відповідно до пункту 50 Порядку №550, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю;

порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;

застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 117 Бюджетного кодексу України, за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу: зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 1-3, 10, 11, 14-29, 32-36, 38 і 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу.

Саме на підставі Акта ревізії та у зв`язку з виявленими бюджетними порушеннями, контролюючим органом сформоване оскаржуване Розпорядження №3.

Відповідно до частини другої статті 118 Бюджетного кодексу України, рішення про застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства, визначених пунктами 2-5 та 7 частини першої статті 117 цього Кодексу, приймається Міністерством фінансів України, органами Казначейства України, органами державного фінансового контролю, місцевими фінансовими органами, головними розпорядниками бюджетних коштів у межах встановлених їм повноважень на підставі протоколу про порушення бюджетного законодавства або акта ревізії та доданих до них матеріалів. Рішення набирає чинності з дня його підписання.

За приписами частини першої статті 120 Бюджетного кодексу України, зупинення операцій з бюджетними коштами полягає у зупиненні будь-яких операцій із здійснення платежів з рахунку порушника бюджетного законодавства. Механізм зупинення операцій з бюджетними коштами визначається Кабінетом Міністрів України.

Зупинення операцій з бюджетними коштами можливе на строк до 30 днів у межах поточного бюджетного періоду, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 120 Бюджетного кодексу України).

Оскаржуване Розпорядження №3 набрало чинності 21.09.2021, яким зобов`язано зупинити операцій з бюджетними коштами на рахунку позивача у строк до 20.10.2021 включно.

Тобто, період чинності Розпорядження №3 становить: з 21.09.2021 по 20.10.2021 включно.

За правилами частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Тобто, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в статті 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom).

Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зміст адміністративної юстиції ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах.

Загальні способи звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах визначені частиною першою статті 5 та частиною другою статті 245 КАС України.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, така особа має право звернутися до суду та просити про їхній захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Суд зазначає, що оскаржуване Розпорядження №3, як акт індивідуальної дії, вичерпав свою дію його застосуванням строк зупинення операцій з бюджетними коштами сплинув 20.10.2021 включно.

Суд також зазначає, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме оскарження кінцевого рішення, яке прийняте на підставі Акта ревізії, а не Розпорядження №3, яке вичерпало свою дію.

Питання наявності чи відсутності бюджетних порушень вирішується шляхом оскарження вимоги про усунення виявлених порушень, натомість винесення Розпорядження №3 про зупинення операцій з бюджетними коштами є лише одним із заходів для забезпечення застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства, що визначений пунктом 50 Порядку №550.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19).

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення Розпорядження №3 в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення (вулиця 16 Липня, 38, місто Рівне, 33027; ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунального підприємства «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради (вулиця Поповича, 35 А, місто Рівне, 33001; ) та Рівненської обласної ради (майдан Просвіти, 1, місто Рівне, 33013; ), до Західного офісу Держаудитслужби (проспект Президента Грушевського, 3а, місто Луцьк, Волинська область, 43005; код ЄДРПОУ 4091361) про визнання протиправним та скасування розпорядження залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 липня 2022 року

Суддя К.М. Недашківська