Справа № 560/1220/22
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1220/22

Головуючий у 1-й інстанції: Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

14 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року (м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 грудня 2021 року о/р 06 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону "Про державну службу";

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах місцевого самоврядування з 29.01.2004 року по 21.01.2010 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести з 16 грудня 2021 року ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, з 22.01.2010 року отримував пенсію по інвалідності згідно з Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", обчислену за нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до довідки МСЕК № 223222 позивачеві безтерміново встановлено другу групу інвалідності.

З 03.07.2019 року позивач отримував пенсію за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

16.12.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо переведення на пенсію по інвалідності згідно з Законом України "Про державну службу" з врахуванням довідок про заробітну плату від 16.12.2021 року № 02-23-1031 та 02-23-1032, виданих виконавчим комітетом Хмельницької міської ради.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 грудня 2021 року № 06 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 889-VIII. В обґрунтування рішення зазначено, що призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 889-VIII не передбачено, а також, що позивач з 2010 року по 02.07.2019 року одержував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", обчислення якої проводилося відповідно до норм Закону № 3723-ХІІ.

Листом від 24.12.2021 року № 2200-0304-8/77809 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про прийняте рішення, а також зазначило, що оскільки позивачу розмір пенсії по інвалідності згідно з Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», обчислений за нормами Закону України «Про державну службу», є меншим (4725,11 грн) від розміру пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», поновити виплату пенсії по інвалідності згідно з Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» недоцільно. За документами пенсійної справи позивача стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, складає 16 років 10 місяців 2 дні (з 14.08.1978 по 29.08.1979, з 09.06.1987 по 11.10.1990, з 15.08.1991 по 26.01.2004). Станом на 01.05.2016 позивач не працював на посаді, віднесеній до категорії посад державних службовців (з 29.01.2004 по 21.01.2010 працював в органах місцевого самоврядування).

За змістом трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 :

- з 10.06.1975 року по 24.12.1975 року займав посаду інструктора з кадрів;

- з 25.12.1975 року по 27.05.1976 року займав посаду кореспондента Красилівської райгазети;

- з 08.06.1976 року по 20.07.1978 року займав посаду голови Хмельницького районного комітету;

- з 14.08.1978 року по 29.08.1979 року займав посаду інструктора райвиконкому щодо добровільних народних дружин;

- 01.09.1979 року зарахований слухачем Одеської вищої партійної школи;

- 01.09.1981 року відрахований із числа слухачів, переведений на заочне відділення;

- з 30.06.1981 року по 13.05.1985 року займав посаду інструктора організаційного відділу районного комітету партії;

- з 13.05.1985 року по 15.05.1986 року займав посаду заступника голови Хмельницького районного комітету щодо кадрів;

- з 16.05.1986 року по 08.06.1987 року займав посаду штатного редактора організаційного відділу Хмельницького районного комітету;

- 08.06.1987 року займав посаду завідуючого відділу Хмельницької райком компартії України;

- з 19.06.1989 року по 11.10.1990 року займав посаду завідуючого міським відділом соціального забезпечення;

- з 16.10.1990 року по 05.08.1991 року займав посаду заступника начальника управління колгоспами, ринками облспоживспілки;

- 15.08.1991 року призначений завідуючим відділом соціального забезпечення;

- з 28.08.1991 року по 02.06.1992 року займав посаду завідуючого районним відділом соціального забезпечення;

- з 03.06.1992 року по 12.09.1994 року займав посаду завідуючого відділом соціального захисту районної державної адміністрації;

- з 12.09.1994 року по 30.10.1995 року займав посаду начальника управління соціального захисту населення Хмельницької районної ради народних депутатів;

- 14.09.1994 року прийняв присягу державного службовця;

- з 30.10.1995 року по 20.02.1996 року займав посаду начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації;

- з 20.02.1996 року по 26.01.2004 року займав посаду начальника відділення;

- 12.05.1996 року присвоєно 10 ранг державного службовця;

- 01.04.1999 року присвоєно 9 ранг державного службовця;

- з 29.01.2004 року по 21.01.2010 року займав посаду завідуючого архівним відділом Хмельницького міськвиконкому;

- 29.01.2004 року присвоєно дев`ятий ранг посадової особи місцевого самоврядування; прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування;

- 21.01.2010 року присвоєно черговий 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування поза межами категорії посад;

- 01.07.2011 року прийнятий на посаду провідного спеціаліста;

- з 01.10.2012 року по 31.07.2018 року займав посаду редактора літературного Хмельницького вищого професійного училища;

- з 21.09.2018 року по 29.12.2018 року займав посаду сторожа відділу охорони;

- з 01.03.2019 року по 03.09.2021 року займав посаду заступника директора комунального закладу культури "Хмельницького обласного краєзнавчого музею".

Позивач, вважаючи порушеними його права щодо переведення з одного виду пенсії на інший, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, до 01 травня 2016 року суспільні відносини, що охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ).

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та перехідних положеннях якого закріплено, що Закон України № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII, втратив чинність.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У частині першій статті 37 Закону № 3723-XII зазначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, відповідно до частини дев`ятої статті 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина десята статті 37 Закону № 3723-XII).

Отже, після 01 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом № 889-VІІІ) право на призначення пенсії державного службовця по інвалідності відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ зберігають ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, та мають передбачені частиною дев`ятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ страховий стаж і стаж державної служби.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Як свідчать матеріали справи, позивач просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у переведенні на пенсію по інвалідності державного службовця та зобов`язати перевести з 16.12.2021 року його на пенсію по інвалідності державного службовця, здійснити нарахування і виплату з 16.12.2021 року пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, врахувавши до рахунку пенсії виплати, зазначені у довідках про заробітну плату від 16.12.2021 року за № 02-23-1031 та 02-23-1032.

Однак, під час розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що позивачу відмовлено у переведенні з одного виду пенсії на інший рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 грудня 2021 року № 06. Разом із тим, у листі, яким позивачу було повідомлено про відмову, вказано, що відповідач не враховує до стажу державного службовця періоди роботи позивача з 29.01.2004 року по 21.01.2010 року.

З огляду на те, що позовні вимоги викладені таким чином, що не дають змоги захистити правові інтереси позивача в повній мірі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для повного забезпечення захисту його прав необхідно вийти за межі позовних вимог та вирішити питання про зарахування до стажу державної служби періоду роботи з 29.01.2004 року по 21.01.2010 року, а також щодо визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 грудня 2021 року № 06, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 889-VIII.

Як свідчать матеріали справи, підставами для відмови у переведенні позивача на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" є недостатній стаж державної служби, який полягає в незарахуванні трудового стажу позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, оскільки станом на 01 травня 2016 року позивач не працював на посаді, віднесеній до відповідних категорій посад державної служби, та недоцільність такого переведення через зменшення, на думку відповідача, розміру пенсійних виплат.

Зокрема, із листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.12.2021 року № 2200-0304-8/77809 суд встановив, що відповідач не враховує до стажу державної служби період роботи позивача з 29.01.2004 року по 21.01.2010 року в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 у період з 29.01.2004 року по 21.01.2010 року позивач займав посаду завідуючого архівним відділом Хмельницького міськвиконкому.

Статтею 46 Закону № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 4 частини другої зазначено, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Оскільки невраховані відповідачем періоди стосуються часу до набрання чинності Законом № 889-VIII, суд враховує положення пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, відповідно до якого стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 100.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу".

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, у цьому випадку слід керуватись Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), відповідно до пункту 1 якого, цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Разом із тим, статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлено, що до шостої категорії відносяться посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

Відтак, період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 29.01.2004 року по 21.01.2010 року.

Відповідно до записів трудової книжки позивача його стаж на державній службі становить понад 20 років, він є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою з акту огляду медико-соціальною комісією № 223222.

Таким чином, оскільки позивач є особою з інвалідністю другої групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, суд дійшов висновку, що ця особа має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача на пенсію державного службовця по інвалідності другої групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17.

Щодо аргументів пенсійного органу про те, що законодавець визначив правила, що підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто, на думку відповідача, підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, і норми, передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж, суд зазначає, що такі доводи є необґрунтовані.

Суд виходить з того, що Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для пенсіонера тлумаченню законодавства України.

Аналогічну правову позицію було висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у зразковій справі № 822/524/18.

Відмова у переведенні позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 3723-XII також мотивована недоцільністю такого переведення, оскільки вказане призведе до зменшення її розміру.

У свою чергу суд звертає увагу, що право позивача на обчислення пенсії згідно з Законом України "Про державну службу" та право вимагати такого обчислення встановлено законом, і воно не залежить від позиції відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 грудня 2021 року о/р 06 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним.

З огляду на викладене, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести з 16 грудня 2021 року ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити нарахування пенсії в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної в довідках від 16.12.2021 року № 02-23-1031 та 02-23-1032, суд першої інстанції виходив з того, що застосування при розрахунку пенсії державного службовця зі складових заробітної плати, з яких останній не сплачував страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суперечитиме нормам частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ.

З приводу вказаного колегія суддів зауважує, що на час звернення позивача у цій справі до суду, відповідач ще не ухвалював рішення про призначення пенсії позивачу відповідно до Закону України "Про державну службу", а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні нарахування пенсії будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, з огляду на її передчасність.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.09.2020 у справі №560/2120/20 та від 19.08.2021 у справі №420/3284/20.

Отже, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, виходив з неправильних міркувань.

Тому, на підставі наведених доводів та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині, однак при формуванні цього висновку виходив з помилкових мотивів.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову щодо врахування довідок про заробітну плату від 16.12.2021 року №02-23-1031, №02-23-1032, оскільки висновок суду про відмову в задоволенні позову в цій частині є вірним.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року - змінити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.