Справа № 520/20173/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 р. № 520/20173/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (м. Київ, вул. Ак. Богомольця, 10), третя особа Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Харківській області (м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у незатвердженому у відповідності до вимог Наказу № 850 від 21.10.2015 року висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 10.06.2021 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» складений на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 520/ 19118/2020 складений на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог Постанови Кабінету міністрів України « Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті ), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 № 850.

09.11.2021 позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позовних вимог, в якій він просив: визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у відмові затвердження у відповідності до вимог Наказу № 850 від 21.10.2015 року Висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 520/19118/2020, складеного на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області 10.06.2021 року. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015 №850.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа надала пояснення на позов, в яких зазначила, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Органах внутрішніх справ з 19.08.1993 року по 29.09.2015 року.

Відповідно до висновку Військово лікарської комісії від 11 вересня 2015 року ОСОБА_1 був визнаний непридатним до проходження служби в ОВС у зв`язку з хворобою (гіпертонічна хвороба І ст. 2 ступеня) та 29 вересня 2015 року був звільнений з ОВС згідно Наказу № 522 о/с від 29.09.2015 року.

Обласною медико - соціальною експертною комісією 06 травня 2020 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності (ступінь втрати професійної працездатності 60 % з 06.05.2020 року).

З копії виписки обласної медико - соціальної експертної комісії вбачається, що причина втрати професійної працездатності є захворювання пов`язане з проходженням служби в Органах внутрішніх справ. Підстава акт огляду МСЕК № 402. Дата огляду 06.05.2020 року. Довідка серія 12 ААА № 013756.

З метою отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 15 травня 2020 року звернувся із відповідною заявою до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області, яка 18 травня 2020 року склала висновок про призначення одноразової грошової допомоги та разом з додатками направила до Міністерства внутрішніх справ України.

На адресу Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області надійшла відповідь за підписом В.о. директора Обласного центру медико-соціальної експертизи в якій вказано про те, що найменування медико - соціальних експертиз комісій Обласного центру медико соціальної експертизи вказуються згідно Статуту комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи», затвердженого Головою Харківської обласної ради 04.03.2019. Обласні медико-соціальні експертні комісії згідно п. 12 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 мають особливий статус і не підрозділяються по профілю. На підставі частини 1 п. 13 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 р. №1317 ступінь втрати працездатності застрахованого військо службовця або військовозобов`язаного встановлюється з дня проведення військово-лікарською його огляду. В п. 6 довідок дата настання страхового випадку) вказана дата огляду військовослужбовця військово-лікарською комісією.

Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області 07 серпня 2020 року за вих. № 322/119/05/29-2-2020 після доопрацювання на адресу Міністерства внутрішніх справ України був направлений висновок про призначення одноразової грошової допомоги разом з додатками, проте 11 листопада 2020 року висновок разом з додатками про призначення одноразової грошової допомоги повернувся на доопрацювання до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області за Вх. № 3838.

У листі про повернення матеріалів Вих. № 37264/15-2020 від 04.11.2020 року вказано про те, шо за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціального профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема повідомлено про те, шо при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що унеможливлює прийняти рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком. Ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повертаються на доопрацювання.

Позивач, не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у незатвердженому висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 18.05.2020 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» складений на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України, яке полягає у поверненні матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на доопрацювання до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у відповідності до вимог Наказу № 850 від 21.10.2015 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 (справа №520/19118/2020) адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ,01024, ), третя особа - Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Харківській області(вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, 61002, код ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним рішення задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка полягає у незатвердженні висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 18.05.2020 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» складений на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у відповідності до вимог Наказу № 850 від 21.10.2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

10.06.2021 Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області з метою виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 (справа №520/19118/2020) був складений висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ «Про міліцію», який разом із додатками для розгляду був направлений до Міністерства внутрішніх справ України.

Листом №33811/15-2021 від 23.07.2021 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомило про розгляд матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850, надісланих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 по справі №520/19118/2020.

У вказаному листі повідомлено, що під час розгляду вищезазначених матеріалів Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія ОСОБА_1 проведена з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС.

Зокрема, повідомлено про те, що лікарями ДУ «ТМО МВС України по Харківській області» ОСОБА_1 на МСЕК не направлявся та представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що є прямим порушенням вимог Положення.

Наявність зазначеної вище невідповідності надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливлює затвердження Міністерством висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову та 13.07.2021 затверджено відповідний висновок.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015р., який набрав чинності 07.11.2015р., відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р. затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що МВС України, в порушення п.9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р., не прийнято будь-якого рішення за результатами розгляду заяви позивача разом з висновком Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області; матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу не були розглянуті по суті відповідно до вказаного Порядку, а такі були повернуті без прийняття жодного рішення по ним.

Прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України, а не Департаменту фінансово-облікової політики МВС України чи іншого підрозділу МВС України, на яких покладено лише процедурний обов`язок по проведенню дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання щодо виплати такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС України) розпорядниками нижчої ланки.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги. Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII.

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено у цій справі саме на МВС України.

Як встановлено судом позивач звернувся до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із установлення інвалідності, шо настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ та висновком Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області позивачу призначено одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ.

В подальшому даний висновок направлено до Міністерства внутрішніх справ України для затвердження в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Проте матеріали про призначення позивачу одноразової грошової допомоги неодноразово повертались на доопрацювання до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області, у зв`язку невідповідністю медичних документів вимогам Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/о та вимог підпункту 2 пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317.

Надаючи оцінку діям МВС щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, судом встановлено, що у відповідності до Порядку №850 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).

При цьому, не може вважатись належним рішенням в розумінні пункту 9 Порядку №850 листи Департаменту, оскільки вказані листи не містить підстав та мотивів відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

Отже, формулювання причин невідповідності медичних документів у листах не може розцінюватись як належний спосіб прийняття та обґрунтування рішень суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що МВС ухилилося від прийняття рішення, що віднесене до його компетенції, оскільки по факту не прийняло жодного рішення щодо одноразової грошової допомоги заявнику (про призначення/відмову у призначенні), відповідно до пункту 9 Порядку №850.

З системного аналізу вищевказаних норм права, суд доходить висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний був прийняти рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №822/1579/17, 10 жовтня 2018 року у справі №733/1290/16-а, 19 лютого 2019 року у справі №802/498/18-а та 5 лютого 2020 року у справі №580/103/19.

Пунктом 10 Порядку № 850 передбачено, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Згідно з пунктом 11 цього Порядку виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що МВС України лише приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, тому останнє не наділене повноваженнями щодо виплати одноразової грошової допомоги. Така виплата здійснюється лише після прийняття уповноваженим органом рішення про її виплату. Будь-якого рішення з даного приводу МВС України прийнято не було. Отже позовна вимога в цій частині є передчасною та до задоволення не підлягає.

Суд зазначає, що прийняття рішення про виплату чи невиплату одноразової допомоги є виключною компетенцією МВС України, його дискреційними повноваженнями.

Як вбачається із матеріалів справи фактичні обставини щодо можливості чи не можливості призначити виплату одноразової допомоги позивачу, викладених у висновку, не були предметом розгляду МВС України у встановлений Порядком № 850 спосіб. Порядком № 850 визначено, що за результатами розгляду висновку уповноважений орган може прийняти рішення щодо виплати чи невиплати одноразової допомоги, тобто наділений дискреційними повноваженнями, а відтак суд у такому випадку не має права втручатися у діяльність такого органу при здійснення своїх повноважень.

Однак, відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких обставин, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд вважає, що інтереси позивача будуть захищеними, а права поновленими, шляхом визнання протиправною бездіяльності МВС України, яка полягає у незатвердженні висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 10.06.2021 року про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», складений на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 520/ 19118/2020 та зобов`язання МВС України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Порядку №850, з врахуванням висновків суду.

У даному випадку суд вважає, що такий спосіб захисту не буде порушувати принципу дискреції, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути подану заяву і документи та у відповідності до вимог законодавства - прийняти рішення.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав) але і фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав), і яке в подальшому у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами своєї бездіяльності щодо не прийняття відповідного рішення, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано у строк передбачений ч. 7 ст. 139 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати професійної правничої допомоги надано до матеріалів справи копії таких документів: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, копію договору про надання професійної правничої допомоги № 01/07/20 від 15.07.2020, копію додаткової угоди до договору від 15.07.2020, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) б/н від 01.10.2021, копія рахунку на оплату № 1 від 01.10.2021.

Предмет цієї правової допомоги узгоджено сторонами вказаного договору.

Розмір гонорару за надання правої допомоги та визначено у додатковій угоді від 15.07.2021, що складає 3000 грн, які замовник (позивач) вносить виконавцю на розрахунковий рахунок.

Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у додатковій угоді у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Суд звертає увагу на зміст норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.12.20 у справі № 640/18402/19.

Враховуючи викладене, критерій реальності таких витрат, розумність їхнього розміру та задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягають задоволенню на суму 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (м. Київ, вул. Ак. Богомольця, 10), третя особа Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Харківській області (м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність МВС України, яка полягає у незатвердженні висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області від 10.06.2021 року про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», складений на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 520/19118/2020.

Зобов`язати МВС України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Порядку №850, з врахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Єгупенко