Справа № 160/13643/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу роботи позивача, що дає право на отримання пільгової пенсії за Списком №2 період роботи у шкідливих умовах з 20.01.1999 року - по 15.01.2003 року включно, та з 16.01.2003 року - по 12.08.2007 року включно за професією машиніста холодильних установок цеху №3 Вільногірського ГМК, призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №2, у зв`язку з роботою в особливо шкідливих умовах праці, відповідно до п.а) ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 27.07.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 27.07.2021 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте відповідачем відмовлено, оскільки відсутні накази про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду.
Ухвалою суду від 16.08.2021р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 24.09.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, підстави для врахування періоду роботи з 25.01.2000 по 12.03.2001 та з 14.03.2006 по 06.03.2007 до пільгового стажу згідно довідки №34-5/1 від 27.03.2020 відсутні, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць за вказані періоди. Згідно довідки №55 від 09.03.2021 виданої ПАТ «Юкрейніан кемікал продактс» (містить інформацію ідентичну зазначеній в довідці №34-5/1 від 27.03.2020) з 25.01.2000 по 12.03.2001 та з 14.03.2006 по 06.03.2007 відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу зазначених періодів. Страховий стаж за наявними документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу становить 38 років 6 місяців 18 днів, пільговий стаж за Списком №2 6 років 5 місяців 12 днів.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 27.07.2021 звернулась із заявою до відповідача про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та надала трудову книжку НОМЕР_1 , довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 09.03.2021 №55 видану ПАТ «Юкрейніан кемікал продактс».
Позивач вважає рішення незаконним, тому звернулась за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до пунктів 1 та 3 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Суд зазначає, що Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, визначено, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає лише при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
При цьому основним документом, якій підтверджує стаж роботи на підприємстві, є трудова книжка.
Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача, яка є основним документом, підтверджуючим стаж роботи, є відповідний запис із зазначенням необхідних відомостей. Відповідачем не спростовані відомості, які зазначені в довідці та у трудовій книжці, а також не надано доказів того, що позивач не працював або її періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до загального стажу роботи, або взагалі відсутні.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Матеріали справи містять докази підтвердження наявності пільгового стажу за спірні періоди роботи. Позивачем доведено факт роботи на посадах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
За таких обставин, твердження відповідача про те, що пільговий стаж підтверджується лише за наслідками атестації робочих місць, суд вважає безпідставним та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
При цьому, суд виходить з того, що вимоги про визнання незаконним (неправомірними, недійсним, нечинним) рішення суб`єкта владних повноважень, є тотожними вимогами щодо визнання протиправними такого рішення, враховуючи приписи ст.245 КАС України, яка, зокрема визначає можливість суду, у разі задоволення адміністративного позову, прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, чи окремих його положень тощо.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу роботи позивача, що дає право на отримання пільгової пенсії за Списком №2 період роботи у шкідливих умовах з 20.01.1999 року - по 15.01.2003 року включно, та з 16.01.2003 року - по 12.08.2007 року включно за професією машиніста холодильних установок цеху №3 Вільногірського ГМК, призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №2, у зв`язку з роботою в особливо шкідливих умовах праці, відповідно до п.а) ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 27.07.2021 року, суд виходить з наступного.
При цьому, відповідно до п.4.10 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1, після призначення/перерахунку пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
З матеріалів справи встановлено, що позивач зареєстрована та проживає на території Дніпропетровської області. Із заявою про призначення пенсії до відповідача не зверталась.
27.07.2021 р. позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку №2.
Відтак, призначення та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера. У випадку позивача - це Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області.
Отже, зазначена вище позовна вимога заявлена до неналежного відповідача.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин 1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: судового збору у розмірі 454грн. 00коп.
Керуючись ст.ст. 9, 90, 72-78, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
У задоволенні іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова