Справа № 460/3222/22
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2022 року м. Рівне №460/3222/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської обласної прокуратури
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури, у якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки з 11.12.2019 по 23.12.2021; зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.12.2019 по 23.12.2021 в сумі 238731,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Генерального прокурора України № 506к від 10.12.2019 позивача звільнено з посади керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області та з органів прокуратури. 10.12.2019 позивачу видано трудову книжку. Однак, прокуратурою Рівненської області у день звільнення з позивачем не проведено повний розрахунок, а саме не проведено компенсацію за 98 днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 2016 по 2019 роки. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 у справі №460/1984/20 зобов`язано обласну прокуратуру нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані 98 календарних днів щорічної відпустки. 24.12.2021 Рівненською обласною прокуратурою на виконання рішення суду виплачено таку компенсацію. З огляду на викладене, позивач на підставі ст. 117 КЗпП України звернувся до суду з позовом про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Ухвалою від 21.02.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 20.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що відповідно до судових рішень в адміністративній справі № 817/2166/16 датою звільнення ОСОБА_1 є 07.11.2016, і він повністю використав право на щорічну оплачувану відпустку. Зауважив про відсутність вини роботодавця та добросовісність поведінки обласної прокуратури щодо проведення розрахунку при звільненні позивача. Вважає, що наслідки відповідно до положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України, на які вказує позивач, не настали. З огляду на вищевикладене, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказує на те, що рішення від 11.09.2020 у справі №460/1984/20 набрало законної сили, а тому підлягало до виконання. Оскільки вказаним рішенням зобов`язано відповідача виплатити позивачу компенсацію за 98 календарних днів невикористаної відпустки при звільнені і такий розрахунок відповідачем проведено 24.12.2021, то позивач на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просить позов задовольнити.

Розглянувши заяви по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 вперше призначений на посаду в органах прокуратури з 19.06.2008.

Наказом Генерального прокурора № 766 к від 08.12.2015 призначено ОСОБА_1 на посаду керівника Сарненської місцевої прокуратури.

Наказом № 26 дк від 07.11.2016 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та з органів прокуратури.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 по справі № 817/2166/16, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018, задоволено повністю позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Рівненської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 26 дк від 07.11.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури з 08.11.2016 та стягнуто з прокуратури Рівненської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2016 по 14.12.2017 в сумі 207793, 88 гривень.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 по справі № 817/2166/16 наказом Генерального прокурора № 64 к від 21.05.2018 наказ № 26 дк від 07.11.2016 скасовано та поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області з 08.11.2016.

Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 по справі № 817/2166/16 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 у вказаній справі скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

На підставі постанови Верховного Суду у справі № 817/2166/16 від 20.11.2019 Генеральним прокурором видано наказ № 506 к від 10.12.2019, яким скасовано наказ № 64 к від 21.05.2018 про поновлення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим внесено відповідні записи до трудової книжки та 12.12.2019 проведено з позивачем розрахунок за фактично відпрацьовані 6 робочих днів в грудні 2019 року в сумі 2689,12 гривень.

16.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненської обласної прокуратури, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Офісу Генерального прокурора про зобов`язання виплатити компенсацію при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 11.12.2019 по дату повного розрахунку або на час ухвалення рішення щодо суті спору.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 у справі № 460/1984/20, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора. Визнано протиправними дії Рівненської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації при звільненні за невикористані 98 календарних днів щорічної відпустки, зобов`язано Рівненську обласну прокуратуру нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 98 календарних днів щорічної відпустки.

Рівненською обласною прокуратурою 24.12.2021 на виконання судового рішення у справі № 460/1984/20 від 11.09.2020 ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористані 98 календарних днів щорічної відпустки.

З урахуванням означеного судового рішення, ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність органу прокуратури, яка полягала у непроведенні повного розрахунку при звільненні 10.12.2019, у зв`язку з чим на підставі положень ст. 116, 117 КЗпП України він звернувся з позовом до суду.

При вирішенні цього публічно-правового спору суд виходить з таких міркувань.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, спірні правовідносини сторін в цій справі зумовлені такими фактичними обставинами:

1) ОСОБА_1 на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2017, залишеної без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 у справі № 817/2166/16, наказом Генерального прокурора від 21.05.2018 № 64к поновлений на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області з 08.11.2016;

2) у зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №817/2166/16 вищевказаних судових рішень та направленням судової справи на новий розгляд до суду першої інстанції наказом Генерального прокурора від 10.12.2019 № 506к скасовано наказ Генерального прокурора від 21.05.2018 № 64к про поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури. 12.12.2019 ОСОБА_1 виплачено заробітну плату - розрахунок при звільненні в сумі 2689,12 грн.

Зазначені обставини встановлені судовим рішенням від 11.09.2020 у справі №460/1984/20, яке набрало законної сили, та не потребують доказування в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України.

Означеним судовим рішенням зобов`язано Рівненську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 98 календарних днів щорічної відпустки, які не були ним використані станом на дату звільнення 10.12.2019.

3) Сторонами не заперечується та матеріалами справи підтверджено, що 24.12.2021 на виконання судового рішення у справі № 460/1984/20 позивачу виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 43513,36 грн.

Тому позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 11.12.2019 по 23.12.2021.

Разом з тим, судом встановлено, що за результатами нового судового розгляду у справі № 817/2166/16 рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі № 817/2166/16 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Рівненської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі №817/2166/16 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області з 08.11.2016.

У зв`язку з цим, наказом Офісу Генерального прокурора №416к від 23.10.2020 скасовано наказ Генерального прокурора України від 07.11.2016 №26дк «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Сарненської місцевої прокуратури та з органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області з 08.11.2016.

Наказом Офісу Генерального прокурора №470к від 14.12.2020 зазначено вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області з 16.12.2020 у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді.

Наказом Рівненської обласної прокуратури №1332к від 30.12.2020 призначено ОСОБА_1 з 16.01.2021 на посаду прокурора Березнівського відділу Сарненської місцевої прокуратури (на час відсутності основного працівника).

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №817/2166/16 касаційні скарги прокуратури Рівненської області та Офісу Генерального прокурора задоволено, скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 та залишено в силі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 в цій справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Рівненської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У зв`язку з цим наказом Офісу Генерального прокурора №209к від 13.04.2021 скасовано наказ Генерального прокурора №416к від 23.10.2020, яким поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури з 08.11.2016, та наказ Генерального прокурора №470к від 14.12.2020, яким зазначено вважати припиненими повноваження ОСОБА_1 на посаді керівника Сарненської місцевої прокуратури з 16.12.2020.

Наказом Рівненської обласної прокуратури №390к від 14.04.2021 також скасовано наказ Рівненської обласної прокуратури №1332к від 30.12.2020, яким призначено ОСОБА_1 з 16.01.2021 на посаду прокурора Березнівського відділу Сарненської місцевої прокуратури (на час відсутності основного працівника).

14.04.2021 ОСОБА_1 видано трудову книжку.

Отже, після звільнення з посади 07.11.2016, ОСОБА_1 на підставі судових рішень у справі №817/2166/16 неодноразово було поновлено та в подальшому звільнено з органів прокуратури.

Тому для правильного вирішення судової справи слід відповісти на питання про правові наслідки скасування судового рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при вирішенні цього судового спору суд враховує правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 12.08.2021 у справі № 2а-8044/09/1370, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Отже, якщо суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції і визнав звільнення працівника правомірним, рішення про поновлення на роботі втрачає свою силу, а працівник вважається звільненим з дати, зазначеної в наказі про звільнення (п. 54, 55).

Таким чином, враховуючи, що постановою Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №817/2166/16 скасовані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції про поновлення ОСОБА_1 на посаді, з направленням справи на новий розгляд, а постановою Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №817/2166/16 залишено в силі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2020, яким визнано звільнення ОСОБА_1 правомірним, відтак ухвалені рішення про поновлення такого працівника на роботі втратили свою чинність, та, як наслідок, ОСОБА_1 вважається звільненим з 07.11.2016, тобто з дати, зазначеної в наказі про звільнення № 26дк від 07.11.2016, правомірність якого встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відтак, безвідносно до факту виплати на користь ОСОБА_1 . Рівненською обласною прокуратурою 24.12.2021 коштів на компенсацію невикористаної щорічної відпустки за період з 2016 по 2019 роки, суд вважає, що позивач не набув права вимоги щодо відшкодування за затримку розрахунку при звільненні з 11.12.2019, позаяк датою його звільнення є 07.11.2016, а обставини щодо виплати компенсації за невикористану відпустку виникли у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на посаді на підставі судових рішень суду першої інстанції від 14.12.2017 та суду апеляційної інстанції від 24.04.2018, скасованих Верховним Судом.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що в досліджуваній правовій ситуації відсутня вина відповідача як обов`язкова умова притягнення роботодавця до відповідальності за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 11.12.2019 відповідно до положень ст. 116, 117 КЗпП України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Решта доводів та аргументів учасників справи судом не оцінюються, позаяк не впливають на правомірність оскаржуваних дій (бездіяльності), а тому не мають значення для правильного вирішення судового спору по суті.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність факту порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, що виключає підстави для застосування заходів судового захисту. Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи результати судового розгляду справи, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 15 липня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Рівненська обласна прокуратура (вул.16 Липня,52, м. Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 02910077)

Суддя Н.О. Дорошенко