Справа № 420/1449/22
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1449/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

21.01.2022 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради, щодо не розгляду питання про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Таїровську селищну раду, об`єднана територіальна громада, затвердити проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169, площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 та передати у власність земельну ділянку кадастровий номер :02:008:1169, загальною площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 26.01.2022 року позов залишено без руху.

07.02.2022 року (вх.№7910/22) та 08.02.2022 року (вх.№ЕП/4729/22) від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків разом із уточненим позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з покликанням на фактичні обставини справи, зокрема, щодо прийняття рішення по справі №420/10499/21, зазначає, що не зважаючи на вказане рішення суду заява ОСОБА_2 вiд 16.07.2020 року та клопотання вiд 16.04.2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачем розглянуті не були.

Позивач вказує, що в грудні 2021 року вона направила на адресу відповідача лист з повторним клопотанням затвердити проект землеустрою та виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2021р по справі № 420/10499/21 та розглянути в порядку передбаченому чинним законодавством клопотання позивачки. До відповідної заяви було додано копію рішення суду та повторно проект землеустрою, витяг з ДЗК.

На думку позивача, в ситуації що склалася у відповідача відсутні будь які дискреційні повноваження, існує лише один варіант поведінки встановлений Земельний кодексом розгляд клопотання Позивача та законодавчо визначений строк для - такого розгляду. Тобто у відповідача відсутня свобода розсуду при вирішенні вказаного питання.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст.262 КАС України.

Відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

13.12.2019 року позивач звернулась до Таїровської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,5 га за рахунок земель запасу на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району, в межах населеного пункту по АДРЕСА_1 (а.с.5).

Як зазначено у позові, в подальшому за замовленням позивача ТОВ «Укрлендконсалтинг» був розроблений проект землеустрою щодо земельної ділянки, виготовлений проект відводу земельної ділянки, земельній ділянцi присвоєний кадастровий номер :02:008:1169, загальна площа земельної ділянки 0.42 га (а.с.6).

16.07.2020р. позивач звернулася до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 .

На сайті відповідача був розміщений проект Рішення сесії № «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 », дата оприлюднення 29.09.2020р.

Однак, зазначено у позові, дане питання на сесії VII скликання не було розглянуто.

16.04.2021 позивач звернулася до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169 у власність, яке зареєстроване в канцелярії відповідача 16.04.2021 р., до клопотання доданий проект землеустрою та витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Однак, зазначено у позові, дане питання на 9 сесії VII скликання не було розглянуто.

Вважаючи незаконною бездіяльність Таїровської селищної ради, щодо не включення до порядку денного сесії Таїровської селищної ради питання про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 », позивач звернулась до суду з позовом по справі №420/10499/21.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 року по справі №420/10499/21, яке набрало законної сили 19.10.2021 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області щодо не розгляду на пленарному засіданні сесії заяви ОСОБА_1 від 16.07.2020 року та клопотання від 16.04.2021 року (про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області розглянути на пленарному засіданні сесії заяву ОСОБА_1 від 16.07.2020 року та клопотання від 16.04.2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідне рішення, відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Як вказано у позові, в грудні 2021 року позивач направила на адресу відповідача лист з повторним клопотанням затвердити проект землеустрою та виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2021р по справі № 420/10499/21 та розглянути в порядку передбаченому чинним законодавством клопотання позивачки.

Позивач стверджує, що до відповідної заяви було додано копію рішення суду та повторно проект землеустрою, витяг з ДЗК.

На підтвердження даної обставини, позивачем надано до суду копію відповідної заяви та доказів її направлення на адресу відповідача (а.с.16-17).

При цьому, суд зазначає, що датою направлення заяви у накладній №498 є 30.11.2021 року.

Вважаючи бездіяльність Таїровської селищної ради, щодо не розгляду питання про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України (тут і далі у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частинами 2,3 ст.22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Пунктом «б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. «б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до п. 6, 7, 8 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Статтею 30 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV "Про землеустрій" визначено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з ч.2 ст.1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 р. №1423-ІХ, який набрав чинності з 27.05.2021 р., виключено частину 8 статті 118 та статтю 1861 Земельного кодексу України.

З огляду на ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, у редакції, чинній на час подання клопотання, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, у редакції, чинній з 27.05.2021 р., відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, розпорядження земельними ділянками комунальної власності, розташованими у селищі Лиманка відноситься до повноважень Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, що не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ч.1 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною 1 ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

На підставі ч.4 ст.47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Відповідно до ч.1-3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

З системного аналізу зазначених норм судом встановлено, що за результатами розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою, орган місцевого самоврядування приймає рішення відповідно до ч.9 ст.118 Земельного кодексу України. При цьому, зважаючи на норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», таке рішення приймається на пленарних засіданнях.

Суд зазначає, що при розгляді справи по справі №420/10499/21 фактично вже вирішувалось питання щодо бездіяльність Таїровської селищної ради, щодо не розгляду питання про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, рішенням по даній справі визнано протиправною бездіяльності Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області щодо не розгляду на пленарному засіданні сесії заяви ОСОБА_1 від 16.07.2020 року та клопотання від 16.04.2021 року (про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов`язання Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області розглянути на пленарному засіданні сесії заяву ОСОБА_1 від 16.07.2020 року та клопотання від 16.04.2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідне рішення.

Як предметом розгляду по справі №420/10499/21, так і предметом розгляду по даній справі було питання щодо затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169.

Тобто, предметом спору в цій справі є виконання відповідачем судового рішення в адміністративній справі № 420/10499/21 шляхом зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Однак, суд зауважує, що у випадку задоволення позову у даній справі, рішення суду фактично дублювало б існуюче на цей час зобов`язання відповідача, відповідно до рішення по справі № 420/10499/21, повторно розглянути клопотання позивача.

Свідченням вказаного є, в тому числі, і зміст заяви позивача, яка направлена відповідачу засобами поштового зв`язку 30.11.2021 року (а.с.16).

Так, суд зазначає, що частиною 1 статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз відповідних норм процесуального закону свідчить, що є такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.ст. 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 420/5234/19.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241- 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області (, адреса: 65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. 40-річчя Перемоги, буд. 27).

Суддя С.М. Корой

.