Справа № 140/3785/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3785/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо можливості зарахування періодів роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987, з 10.10.1990 по 25.03.1993 до страхового стажу для призначення пенсії за віком за умови підтвердження факту роботи у встановленому порядку; зобов`язання зарахувати період роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987, з 10.10.1990 по 25.03.1993 до страхового стажу, та провести з 09.12.2021 перерахунок призначеної пенсії за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.12.2021 ГУ ПФУ у Волинській області призначило позивачу пенсію за віком. При цьому до страхового стажу при призначенні пенсії за віком не було враховано періоди роботи: з 26.02.1987 по 13.05.1987, з 10.10.1990 по 25.03.1993 та з 01.10.2021 по 08.12.2021. 27.01.2022 позивач звернувся до відповідача із проханням вказати причини незарахування вказаних періодів. Відповідач листом від 15.02.2022 №2415-1359/С-02/8-0300/22 повідомив, що записи трудової книжки НОМЕР_1 №7-8 про період роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 завірено печаткою, відтиски якої не читається; записи №13-14 про період роботи з 10.10.1990 по 25.03.1993 не містять номерів наказів про прийняття та звільнення. Щодо періоду з 01.10.2021 по 08.12.2021 вказано, що дані про страховий стаж за ІV квартал 2021 року будуть відображені в Реєстрі не раніше середини наступного кварталу.

Позивач вважає дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо можливості зарахування періодів роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993 до страхового стажу для призначення пенсії за віком за умови підтвердження факту роботи у встановленому порядку протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Вказує, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. На особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. При цьому, треба враховувати, що не усі недоліки записів трудової книжки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу роботи, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З наведених вище підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказує, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі -Закон № 1058-IV) з 09.12.2021. До страхового стажу при обчисленні розміру пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на підставі записів трудової книжки не враховано періоди роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 - завірено печаткою, відтиск якої не читається та з 10.10.1990 по 25.03.1993 - не містить номерів наказів про прийняття та звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок в установах, підприємствах і організація, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162. Назву підприємства на відтиску печатки, яким завірено період з 26.02.1987 по 13.05.1987 не можливо відслідкувати. Враховуючи наведене, зарахування зазначених періодів до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV можливе за умови підтвердження факту роботи у встановленому законом порядку.

З наведених підстав просив відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Інші заяви по суті спору до суду не надходили.

Суд перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.12.2021 перебуває на обліку ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV (а.с.34). Страховий стаж позивача становить 35 років 2 місяці 12 днів.

На звернення позивача щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи, зокрема, з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 15.02.2022 №2415-1359/С-02/8-0300/22 повідомило ОСОБА_1 про неможливість зарахування вказаних періодів до страхового стажу оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 записи №№7-8 про період роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 завірено печаткою, відтиск якої не читається; записи №№13-14 про період роботи з 10.10.1990 по 2.03.1993 не містять номерів наказів про прийняття та звільнення (а.с.16-18).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу періодів роботи 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 29 років (частина перша статті 26 Закону №1058-ІV).

Як встановлено судом позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.12.2021 призначена пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, ця обставина не є спірною.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як свідчать записи трудової книжки серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, позивач, зокрема, з 26.02.1987 по 13.05.1987 працював інженером у військовій частині 42198 (записи №7-8), з 10.10.1990 по 25.03.1993 позивач працював інженером в Кооперативі «Динамо» при СПМК-8 по виконанню будівельно-монтажних робіт (записи №13-14) (а.с. 10-14).

Однак, судом встановлено, що відповідачем при обчисленні пенсії до страхового стажу позивача не було враховано періоди роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993, у зв`язку з тим, період роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 - завірено печаткою, відтиск якої не читається, а період роботи з 10.10.1990 по 25.03.1993 - не містить номерів наказів про прийняття та звільнення. Назву підприємства на відтиску печатки, яким завірено період з 26.02.1987 по 13.05.1987 не можливо відслідкувати.

На час внесенні спірних періодів роботи до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена новою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162, пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посад дві особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу рядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявні відповідні записи щодо спірних періодів роботи. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі №677/277/17, від 11 липня 2019 року в справі 683/737/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірних періодів його роботи до страхового стажу при призначенні пенсії за віком вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України», пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України»).

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-V 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З врахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу норм законодавства, наведених вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993 та перерахунку призначеної пенсії з дати її призначення.

Відповідно до повноважень, визначених частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є прийняття судом рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993; зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993 та здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за віком з 09.12.2021.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ у Волинській області, судовий збір на суму 992,40 грн., сплачений згідно із квитанцією від 12.05.2022 №ПН3010.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 26.02.1987 по 13.05.1987 та з 10.10.1990 по 25.03.1993 та здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за віком з 09.12.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк