Справа № 760/12184/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Аліменка В.О., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив стягнути на його користь 12 912,28 грн. (3% річних за несвоєчасну виплату) та 33 863,88 грн. (розмір інфляційних втрат), а всього 46 776, 16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач прострочив виплату одноразової грошової допомоги з 26.10.2018 по 26.03.2020 згідно статті 265 Цивільного кодексу України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, на підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання з перерахунку та виплати одноразової допомоги, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 265 Цивільного кодексу України.

Зокрема, позивач стверджує, що 26 березня 2020 року на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року у справі №620/3185/19 на банківську картку позивача надійшли кошти у сумі 321 900, 00 грн., при цьому, рішення про відмову в призначенні одноразової допомоги замість її призначення прийнято та оформлено протоколом №104 від 26.10.2018 Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовцям та інвалідності осіб звільнених з військової служби. Таким чином, на думку позивача, прострочення виконання зобов`язання по призначенню одноразової грошової допомоги за період з 26.10.2018 по 26.03.2020 склало 488 дні.

Так, позивач зазначає, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення, він 16.04.2020 року звернувся до Міністерства оборони України з заявою про виплату 3 % річних та інфляційних втрат. На що листом від 05.05.2020 року № 0290/3в/461 відповідач відмовив в задоволенні заяви, посилаючись на те, що в даному випадку стаття 625 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 17 червня 2022 року.

Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначає що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин по справі.

Додатково зазначає, що позивач посилається на практику Верховного Суду, яка не може бути застосована під час вирішення даного спору, оскільки рішення у справах на які він посилається не є тотожними.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у листопаді 2019 року позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до МОУ в якому просив, зокрема, зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для. проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975), з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від26.11.2019 у справі №620/3185/20 відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від21.01.2020 у справі №620/3185/20 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги позивача до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 у справі №620/3185/19 відповідачем 26 березня 2020 року здійснено виплату з урахуванням раніше виплаченої допомоги (206700,00 грн.), в сумі 321900 (триста двадцять одна тисяча дев`ятсот) грн 00 коп.

Позивач вважаючи, що Міністерство оборони України прострочило виконання зобов`язання по призначенню грошової допомоги з 26.10.2018 по 26.03.2020, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив із того, що зобов`язання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги має іншу правову природу, аніж договірні правовідносини, а, відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши зміст наведеної норми, суд вважає, що передбачене нею нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах, а тому дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, що в свою чергу не поширюється на правовідносини, які є предметом спору у даній справі, а тому, оскільки в цій справі між позивачем та відповідачем не виникли грошові правовідносини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3 % річних за несплату коштів при звільнені є безпідставними.

Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 08 листопада 2019 року у справі № 826/22865/15 та від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведена наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Відтак, грошове зобов`язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою має цивільно-правовий характер.

Як слідує з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за несвоєчасне виконання рішення суду та річні, тобто між позивачем та відповідачами відсутні цивільні відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності учасників.

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, але в даній справі відсутні такі сторони як боржник та кредитор, оскільки відсутні і грошові зобов`язання між ними, засновані на цивільно - правових відносинах та відсутні будь-які порушення цивільно-правових відносин відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позивачу правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог, обґрунтованих статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач по справі не є боржниками, що прострочив виконання грошового зобов`язання, заснованого на цивільно - правових відносинах, а, відтак, до спірних правовідносин стаття 625 Цивільного кодексу України не застосовується.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочиснтва України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.О.Аліменко

Суддя В.П.Мельничук