Справа № 600/832/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/832/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспортні про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням позову у новій редакції, просить: визнати протиправною та скасування постанову в.о. начальника Відділу Державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Долінського B.B. №307864 від 27.01.2022 року про застосування адміністративно господарського штрафу відносно нього у розмiрi 17000,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що оскаржувана постанова винесена за результатами перевірки, яка оформлена актом перевірки, відповідно до якої службовими особами відповідача було виявлено порушення: надання послуги перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме без щоденного реєстраційного листка обліку режиму праці та відпочинку водія, а саме за 29.11.2021 року. Позивач вказує, що не мав статусу автомобільного перевізника, оскільки згідно товарно-транспортної накладної від 29.11.2021 року № 10 вантажовідправником та вантажоодержувачем є ТОВ Тімбер Вей.

Крім того, позивач вказував, що у порушення вимог ст. 26 Порядку № 1567 він не був повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

На підставі викладеного, позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспортні (далі відповідач) подав до суду відзив, в якому зазначав, що під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу виявлено порушення ст. ст. 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, про що було складено акт проведення перевірки. Зокрема, під час перевірки водій не надав картку водія обліку режиму праці і відпочинку до цифрового тахографа та роздруківку даних робочого часу водія з цифрового тахографа передбаченого ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". На думку відповідача, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт він діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбачених чинним законодавством. З огляду на наведене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони скористалися правами, передбаченими ст. ст. 162, 163 КАС України, подали до суду відповідь на відзив та заперечення.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 02.03.2021 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Із змісту вказаної виписки видно, що позивач здійснює наступні види економічної діяльності: 49.41. вантажний автомобільний транспорт (основний); 16.10. лісопильне та стругальне виробництво; 16.29 виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 23.61. виготовлення виробів із бетону для будівництва; 46.19. діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 77.12. надання в оренду вантажних автомобілів; 77.32. надання в оренду будівельних машин і устаткування.

На підставі щоденного графіку проведення рейдових перевірок Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 29.11.2021 05.12.2021, направлення на рейдове перевірку від 29.11.2021 року № 013770, уповноваженими особами Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі Н-09 Мукачеве-Львів, км: 338 м. Галич, 29.11.2021 року здійснено перевірку внутрішнього перевезення вантажів транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт № 324156 від 29.11.2021 року.

Під час перевірки виявлено порушення перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної від 29.11.2021 року № 10 без оформленої особистої картки водія обліку режиму праці та відпочинку до цифрового тахографа та під час проведення рейдової перевірки у водія позивача була відсутня роздруківка даних робочого часу водія з цифрового тахографа, як визначено статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", за що передбачена відповідальність згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Водій акт підписав та зазначив у поясненнях, що чіп картою не користуюсь тому що не маю її, зроблю буду їздити потім.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на підставі акту № 324156 від 29.11.2021 року, в.о. заступника начальника Придністровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки 27.01.2022 року винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 307864, відповідно до якої з ОСОБА_1 стягнуто штраф у розмірі 17000,00 грн.

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон № 2344-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція № 385), Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі - Положення №340).

Відповідно до ст. 18 Закону № 2344-III, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Статтею 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених ст. 48 Закону № 2344-III віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.

Відповідно до положень ст. 49 Закону № 2344-III, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Інструкції № 385 визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Пунктом 1.3 Інструкції № 385 визначено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 терміни вживаються у такому значенні:

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР (994_016).

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Пунктом 3.5 Інструкції № 385 визначено, що перевізники:

- забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);

- зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;

- аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Згідно п. 3.6 Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР ( 994_016 ) здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:

- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР) ( 994_016 );

- наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;

- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;

- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;

- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;

- строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Відповідно до пункту 1.5 Положення № 340 у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник); тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Згідно з пунктом 6.3 Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Тобто, визначити про дотримання визначеного режим праці та відпочинку водія можливо з оформленої особистої картка водія та роздруківки даних роботи цифрового тахографа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 та від 19.03.2020 у справі № 823/1199/17, які суд враховує під час розгляду даної справи згідно ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, доводи позивача про відсутність визначення нормами ст. 48 Закону № 2344-III про обов`язковість документів для внутрішніх перевезень, що були відсутні у водія, є безпідставними.

Під час судового розгляду справи позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів, як визначено ст. ст. 72-77 КАС України, про встановлення тахографа на транспортному засобі марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що під час перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної від 29.11.2021 року № 10, позивач здійснював без оформленої особистої картки водія обліку режиму праці та відпочинку до цифрового тахографа та під час проведення рейдової перевірки у водія позивача була відсутня роздруківка даних робочого часу водія з цифрового тахографа, як визначено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Як свідчать встановлені обставини справи, під час перевірки транспортного засобу позивача марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , була відсутня картка водія чи роздруківка даних роботи тахографа за 29.11.2021 року, які відповідно до ст. 48 Закону №2344 та пункту 3.3. Інструкції №385 повинні знаходитись у водія, про що було складено акт № 324156 від 29.11.2021 року та 27.01.2022 року винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 307864, відповідно до якої з позивача стягнуто штраф у розмірі 17000,00 грн.

Суд зазначає, що в акті перевірки від 29.11.2021 відсутні записи про заперечення водієм факту не пред`явлення вказаних вище документів. В матеріалах справи також відсутні будь-які інші докази фактичного їх подання позивачем відповідачу, у т. ч. під час безпосереднього розгляду справи щодо притягнення позивача до відповідальності, як перевізника.

Враховуючи зазначене, оскаржена постанова прийнята відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства.

Щодо посилання позивач на те, що він не є автомобільним перевізником в розумінні ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. ст. 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з наведених норм видно, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Згідно ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до ст. 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Тобто, поняття "власник транспортного засобу" та "автомобільний перевізник" не є тотожними, оскільки автомобільним перевізником є користувач транспортного засобу, а не власник транспортного засобу.

Положеннями ст. 50 Закону № 2344-III встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Стаття 50 Закону № 2344-III кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм законодавства необхідно дійти висновку, що договір перевезення вантажу є двостороннім правочином, який повинен відповідати вимогам цивільного законодавства та укладатись виключно у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Під час розгляду справи по суті позивач не надав до суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів, як визначено ст. ст. 72-77 КАС України, щодо передачі належного йому транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , у користування третій особі. В матеріалах справи відсутній договір оренди транспортного засобу, який належить позивачу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , з причепом реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , а також договір перевезення вантажу, що діяли б станом на 29.11.2021 року.

Крім того, згідно товарно-транспортної накладної від 29.11.2021 року № 10 видно, що автомобільним перевізником зазначається ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, суд не погоджується з доводами позивача, проте що він не є автомобільним перевізником в розумінні ст. 60 Закону № 2344-III.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови вимог п. 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі Порядок №1567, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), варто зазначити наступне.

Так, згідно пунктів 1 3 Порядку №1567 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно пунктів 25 - 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів справи встановлено, що повідомленням від 13.01.2022 року № 2199/40-1/24-22 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 26.01.2022 року.

В позовній заяві позивач стверджував, що повідомлення про розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначений на 26.01.2022 року, він отримав 17.01.2022 року. 26.01.2022 року він з`явився до приміщення Укртрансбезпеки (м. Чернівці, вул. Руська, 248У), однак йому повідомили, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 27.01.2022 року. Наступного дня, він повторно прибув в приміщення Укртрансбезпеки, проте йому повідомили, що справа розглянута і 27.01.2022 року винесено оскаржувана постанова про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову позивач отримав особисто 27.01.2022 року, що підтверджується його підписом в постанові.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивача, суд звертає увагу на те, що позивачем не вказано заперечень та доказів, які він мав намір висловити та подати відповідачу при розгляді справи про порушення, та які б могли вплинути на результат розгляду відповідачем такої справи.

Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що позивачем взагалі не спростовувався факт допущення ним, як перевізником, правопорушення, яке зазначено в оскаржуваній постанові.

Тому вказані доводи позивача суд оцінює критично.

При цьому, на переконання суду, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє її спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду в даній категорії справ, що вбачається з постанови від 01.03.2018 у справі № 820/4810/17, а в подальшому знайшло відображення і в практиці Сьомого апеляційного адміністративного суду (постанова від 11.11.2019 у справі №824/635/19-а).

Отже, оскаржувана постанова є законною та скасуванню не підлягає, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів позивача не спростовують правомірність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74 - 76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 1 та пунктів 4, 5, 9 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість позову.

Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду справи по суті довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 - 77, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспортні про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників справи:

позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспортні (вул. Чернівецька, 1Г, с. Магала, Чернівецький район, Чернівецька область, ).

Суддя В.К. Левицький