Справа № 580/2478/22
Суддя: Сергій ГАРАНЬ
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року справа № 580/2478/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі- відповідач 2 ), в якому просить:

- визнати протиправними відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 , до страхового стажу період роботи: з 06.08.1984 по 01.11.1992 на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м. Архангельськ Російська Федерація та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №79 від 06 травня 2022 року про відмову у перерахунку пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 06.08.1984 по 01.11.1992 на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м. Архангельськ Російська Федерація та призначити пенсію за віком на підставі ст.26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона є внутрішньо переміщеною особою, у зв`язку з чим звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перерахунок пенсії згідно Закону України №1058. При зверненні із заявою про перерахунок пенсії позивачем було надано довідку про заробітну плату від 29.11.2019 №01-20/6897/4308/203, що видана архівним відділом ФГБУ «Северное УГМС» за період роботи з 06.08.1984 по 01.11.1992. Проте до страхового стажу не був зарахований вказаний період роботи з 06.08.1984 по 01.11.1992 на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м.Архангельськ, Російської Федерації. Рішенням №79 від 06 травня 2022 року ГУПФУ в Хмельницькій області в проведенні перерахунку пенсії на підставі вищезазначених документів, позивачу було відмовлено. Причиною відмови перерахунку пенсії є неможливість перевірити достовірність видачі довідки про заробітну плату від 29.11.2019 №01-20/6897/4308/203 в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та введенням в країні воєнного стану.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 проти позовних вимог заперечив, надавши до суду відзив, в якому зазначив, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою щодо перерахунку пенсії згідно до Закону № 1058. Відповідно до пункту 4.8. Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги та Про захист персональних даних. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 Деякі питання документування управлінської діяльності. Відповідно до пункту 4.2. Порядку № 22-1 засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу для розгляду заяви позивача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. За результатами розгляду заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення № 70 від 06.05.2022 про відмову у перерахунку пенсії позивачу. Тобто, рішення за результатами розгляду звернення позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. З цього слідує, що належним відповідачем є особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного правовідношення. Вчинення дій, щодо позивача, може бути здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області тільки у разі надходження заяви позивача до органів Пенсійного фонду та після розподілу її із централізованої бази ППВП саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Враховуючи зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є неналежним відповідачем у справі.

Відповідач 2 проти позовних вимог заперечив, надавши до суду відзив, в якому зазначив, що 04.05.2022 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою щодо перерахунку пенсії, допризначення, у зв`язку з наданими додатковими документами згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачкою додано довідку про заробітну плату від 29.11.2019 № 0120/6897/4308/203, видану архівним відділом ФГБУ «Северное УГМС» Російської Федерації за період роботи з 06.08.1984 по 01.11.1992. Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі, достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та введення в країні воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, Укрпоштою повністю припинено поштове співробітництво та обмін поштою з країною-агресором. Поштові відправлення у цю країну не приймаються та не відправляються. Таким чином, неможливо надати запит на звірку достовірності видачі довідки про заробітну плату від 29.11.2019 № 01-20/6897/4308/203, видану архівним відділом ФГБУ «Северное УГМС» за період роботи ОСОБА_1 з 06.08.1984 по 01.11.1992. Враховуючи зазначене, підстави для проведення перерахунку пенсії з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 06.08.1984 по 01.11.1992 згідно наданої архівної довідки, виданої Північним територіальним управлінням по гідрометеорології і контролю природного середовища, (місце реєстрації м. Архангельськ, Російська Федерація), відсутні. Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку № 22-1 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №79 від 06.05.2022 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії про що позивачку повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 2300-0213-8/21238 від 10.05.2022. Враховуючи вищевикладене, в діях Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не вбачається будь-якої неправомірності.

Щодо клопотання представника відповідача 2 про розгляд справи з повідомленням викликом сторін в режимі відеоконференції, суд зазначає.

Частиною першою статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Згідно приписів статті 12 КАС України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною першою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною другою даної статті визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до статті 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною першої статті 262 КАС України передбачено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання ( частина другу статті 262 КАС України).

Частиною третьою даної статті Кодексу визначено, що підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін ( частина п`ята статті 262 Кодексу).

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

При цьому, положення КАС України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи та надавати письмові пояснення з доказами.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи з повідомленням викликом сторін в режимі відеоконференції.

У відповіді на відзив позивач не погодилася з доводами відповідачів, вказавши про їх безпідставність та наполягала на задоволенні позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Позивачу було призначено пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 .

Відповідно довідки від 11.04.2022 №7123- ОСОБА_1 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та перебуванням позивача, як внутрішньо переміщеної особи, на території Черкаської області, її пенсійна справа сформована та знаходиться у відділі обслуговування громадян №10 ГУ ПФУ в Черкаській області, що не заперечується відповідачем 1.

04.05.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою щодо перерахунку пенсії. До заяви про перерахунок пенсії позивачем додано довідку про заробітну плату від 29.11.2019 №01-20/6897/4308/203, що видана архівним відділом ФГБУ «Северное УГМС» за період роботи з 06.08.1984 по 01.11.1992.

Відповідно до п. 4.2 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу для розгляду заяви - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №79 від 06.05.2022 в проведенні перерахунку пенсії на підставі поданих документів, було відмовлено, про що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області позивачу повідомлено листом від 10.05.2022 № 2300-0213-8/21238.

Причиною відмови як в рішенні так і в листі, є неможливість перевірити достовірність видачі довідки про заробітну плату від 29.11.2019 №01-20/6897/4308/203, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та введенням в країні воєнного стану.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною четвертою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Підставою для не зарахування до стажу періоду роботи позивача з 06.08.1984 по 01.11.1992 на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м.Архангельськ, Російської Федерації є неможливість перевірити достовірність видачі довідки про заробітну плату від 29.11.2019 року №01-20/6897/4308/203, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та введенням в країні воєнного стану.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, період роботи позивача на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м.Архангельськ, Російської Федерації з 06.08.1984 по 01.11.1992 підтверджено:

- записом в трудовій книжці НОМЕР_2 №5 з якого вбачається, що з 06.08.194 по 01.11.1992 позивач працювала на Північному територіальному управлінні по гідрометеорології і контролю природного середовища м.Архангельськ, Російської Федерації;

- довідкою від 29.11.2019 року №01-20/6897/4308/203, якою також підтверджено, що позивач у період з 06.08.1984 по 01.11.1992 працювала на Північному територіальному управлінні по гідрометеорології і контролю природного середовища м.Архангельськ, Російської Федерації.

Щодо не врахування зазначених документів при призначенні пенсії, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Суд погоджується, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території і не здійснили перереєстрацію юридичної адреси на підконтрольну України територію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Положеннями частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить у залежність особу щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу та призначення пенсії. За таких обставин посилання відповідачів на неможливість перевірити достовірність видачі довідки про заробітну плату від 29.11.2019 року №01-20/6897/4308/203 підприємства, на якому працював позивач, суд не приймає до уваги.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 № 259 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України від 18.05.2022, затвердженим Верховною Радою України (законопроекти №7389 та №7390), продовжено строк дії воєнного стану із 25 травня 2022 на 90 діб (тобто до 23 серпня 2022).

Позивач набула трудовий стаж у період, до введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Разом з тим, довідка про заробітну плату від 29.11.2019 №01-20/6897/4308/203, з архівного відділу ФГБУ «Северное УГМС» Російської Федерації, про період роботи позивача з 06.08.1984 по 01.11.1992 на Північному територіальному управлінні по гідрометеорології і контролю природного середовища м.Архангельськ, Російської Федерації надійшла до ГУПФУ у Київській області 16.12.2019 за вх. №1704, де позивач перебувала на обліку до переміщення в Черкаську область.

Всі первинні документи, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особи права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україною тимчасово у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено поштове співробітництво та обмін поштою з країною-агресором та неможливістю надати запит на звірку достовірності видачі довідки від 29.11.2019 №01-20/6897/4308/203.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

В даному випадку позивач не може бути позбавлена свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності видачі довідки від 29.11.2019 №01-20/6897/4308/203.

Суд вважає, що відповідачем 2 неправомірно не розглянуто питання щодо зарахування до стажу період роботи позивача з 06.08.1984 по 01.11.1992 на Північному територіальному управлінні по гідрометеорології і контролю природного середовища м.Архангельськ, Російської Федерації.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті, тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia(п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Поняття дискреції міститься в пункті 1.6 Методологи проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може і ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

При таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження Пенсійного фонду щодо призначення (перерахунку) позивачу пенсії.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Приймаючи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, яке полягає у визнанні протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи: з 06.08.1984 по 01.11.1992 на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м. Архангельськ Російська Федерація, скасуванні рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.05.2022 №79 про відмову у перерахунку пенсії позивачці, зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача від 04.05.2022 №1045 щодо перерахунку пенсії та зарахувати до стажу роботи позивача період з 06.08.1984 по 01.11.1992 на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м. Архангельськ Російська Федерація.

Щодо позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, суд зазначає таке.

Як вже зазначено судом, відповідно до п. 4.2 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу для розгляду заяви позивача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №79 від 06.05.2022 в проведенні перерахунку пенсії на підставі поданих документів, позивачу було відмовлено, про що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області позивачу повідомлено листом від 10.05.2022 № 2300-0213-8/21238.

Тобто, під час розгляду справи судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області рішень щодо перерахунку пенсії позивача не приймалось, а тому вимоги до вказаного відповідача є необґрунтованими, та такими, що не належать до задоволення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Інших доказів понесених судових витрат, станом на час прийняття рішення, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи: з 06.08.1984 по 01.11.1992 на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м. Архангельськ Російська Федерація.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №79 від 06 травня 2022 року про відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 04.05.2022 №1045 щодо перерахунку пенсії та зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 06.08.1984 по 01.11.1992 на посаді інженера Північного територіального управління по гідрометеорології і контролю природного середовища м. Архангельськ Російська Федерація.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій ГАРАНЬ