Справа № 400/183/22
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 р. № 400/183/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Державної служба України з безпеки на транспорті, пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 18.11.2021 року № 306775,

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2022 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) і до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Одеська область) про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) Драгомірова А. від 18.11.2021 № 306775 (далі Постанова № 306775) про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 34 000,00 гривні.

Позов позивач обґрунтовує тим, що:

частина документів, на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову, складено 26.09.2021 на підставі квитанції № 39628, датованою 27.09.2021, тобто «заднім» числом;

на його вимогу відповідач не надав йому дані електронно-обчислювальної техніки з відповідним програмним забезпеченням для збору, аналізу, накопичення, зберігання та передачі інформації про результати зважування, а також не пред`явив йому сертифікат відповідності на території України та дійсне свідоцтво про проходження повірки вагового комплексу і свідоцтво про державну метрологічну атестацію ваг;

про час і місце розгляду справи про порушення у передбачений законодавством спосіб його не було повідомлено;

довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0073527 не містить даних про час і місце його проведення (здійснення);

позивач на моменти виникнення спірних правовідносин не був автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому не несе відповідальності за вказане порушення.

10.01.2022 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.01.2022 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, за результатами розгляду якої суд постановив 28.01.2022 ухвалу про її задоволення, а саме: зупинив дію Постанови № 306775, а також стягнення з позивача на її підставі адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34 000,00 грн до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 400/183/22.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 і від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб та з 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 3 розділу V Переліку територіальних громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 08 липня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 08.07.2022 № 147), Миколаївська міська територіальна громада, на території якої розміщується Миколаївський окружний адміністративний суд, віднесена до громад, що розташовані в районні проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Враховуючи вищезазначене і значну інтенсивність воєнних (бойових) дій, що проводяться на цей час на території Миколаївської міської територіальної громади, суд не вбачає за можливе розглянути справу в судовому засіданні з викликом сторін. Тому ця справа розглядається судом у порядку письмового провадження. Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Адміністративний позов і ухвала суду від 10.01.2022 про відкриття провадження надіслані Державній службі України з безпеки на транспорті в її електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним відповідно 06.01.2022 і 11.01.2022, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали правом на подання відзиву відповідачі не скористались.

Поряд з цим, 11.07.2022 від представника Державної служби України з безпеки на транспорті через канцелярію суду засобами електронної пошти надійшов відзив на позовну заяву, тобто із значним порушенням строку для його подання.

У вищезазначеній процесуальній заяві представник Державної служби України з безпеки на транспорті заперечив проти задоволення позову і просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю, а також клопотав про поновлення строку для надання відзиву з додатками.

Разом з тим, у цій заяві не зазначено, чим обумовлено таке значне прощення Державною службою України з безпеки на транспорті строку для подання відзиву. Будь-яких аргументів і доводів з цього приводу не наведено.

Відтак суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення строку для надання відзиву. Зазначена процесуальна заява представника відповідача не може вважатися заявою по сутті справи.

Що стосується безпосередньо позовних вимог, то підставами для відмови у задоволенні позові представник Державної служби України з безпеки на транспорті зазначає наступні:

згідно з товарно-транспортною накладною № б/н автомобільним перевізником зазначено ТОВ «ЕН ЕС АЙ БУД», договору оренди та тимчасового реєстраційного талону під час рейдової перевірки водієм не надано;

при перевезенні вантажу з перевищенням вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який у водія був відсутній;

відсутність затвердженої методики проведення габаритно-вагового контролю не може бути підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових параметрів;

зважування відповідного транспортного засобу здійснювалось належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані;

запрошення на розгляд справи позивачу було направлено рекомендованим листом, який ним отримано завчасно; на розгляд справи позивачем не надано ні договорів оренди, ні тимчасового реєстраційного талону, а також доводів, що спростовують той факт, що позивач був автомобільним перевізником 26.09.2021.

Розглянувши позовну заяву по суті, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 09.03.2021 є зареєстрованим як фізична особа-підприємець.

Позивач є власником вантажного спеціалізованого сідлового тягача MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та напівпричепа SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ).

14.04.2021 між позивачем і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКИТІВСЬКИЙ ГРАНІТ» укладено договір оренди транспортних засобів з екіпажем (водієм) № 161/21, відповідно до пунктів 1.1, 4.1 і додатку № 1 якого позивач передав до 31.12.2021 в оренду ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКИТІВСЬКИЙ ГРАНІТ» вантажний сідловий тягач MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і напівпричіп SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до Акта прийому-передачі предмета оренди згідно з договором № 161/21 від 14.04.2021 орендодавець передав, а орендар прийняв 14.04.2021 транспортні засоби згідно з додатком № 1 до договору.

26.09.2021 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКИТІВСЬКИЙ ГРАНІТ» автомобілем MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , доставив ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕН ЕС АЙ БУД» ЩПС 0-40 (суміш С-7) (щебенево-піщана суміш С7 фракція 0-40 мм) масою нетто 25,2 т, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 26.09.2021 № 18216. Водієм у вказаній товарно-транспортній накладній зазначено ОСОБА_2 . Відомості про масу брутто, підписи, посада та прізвище, ініціали відповідальної особи вантажоодержувача у цій накладній відсутні.

26.09.2021 о 22 год 43 хв старший державний інспектор Південного міжрегіонального управління відповідача ОСОБА_3 провів на автомобільній дорозі Р-55 «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг» 82 км + 500 м ваговий контроль транспортного засобу MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом SCHMITZ SKI 2010, реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що склав Довідку № 0073527 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 26.09.2021 та Акт № 0065087 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 26.09.2021. Відповідно до зазначено акта під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм, а саме: при нормативно допустимій масі 40 т фактична маса транспортного засобу становила 46,66 т; при нормативно допустимих осьових навантаженням 7,3 т фактичне навантаження становило 10,32 т, 10,28 т і 10,14 тонни.

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 316607 від 26.09.2021.

Крім цього, в цей же час 26.09.2021 о 22 год 43 хв головний спеціаліст Південного міжрегіонального управління відповідача ОСОБА_4 провів на автомобільній дорозі М-14 «Вознесенськ-Новий Буг» 61 км + 434 м (с. Косівка) ваговий контроль цих же транспортних засобів, про що склав Довідку № 0073882 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.09.2021 та Акт № 0065474 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27.09.2021. Відповідно до зазначено акта під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм, а саме: при нормативно допустимій масі 40 т фактична маса транспортного засобу становила 46,66 т; при нормативно допустимих осьових навантаженням 22 т фактичне навантаження становило 10,32 т, 10,28 т і 10,14 т, всього 30,74 тонни.

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 316608 від 27.09.2021.

21.10.2021 відповідач направив на адресу позивача Запрошення № 88612/20.2/24-21 у розгляді справи за актами №№ 316607, 316608 про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт в Одеській області, відповідно до якого позивачу запропоновано прибути 11.11.2021 в Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки для участі у розгляді справи про допущене позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивач у позовній заяві зазначив, що він прибув до відповідача 11.11.2021. Проте, відповідач в цей день не провів розгляду справи, обмежившись загальним спілкуванням та запевненнями щодо вирішення спірних питань згідно з чинним законодавством.

18.11.2021 Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки (Миколаївська область) винесено на підставі акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.09.2021 № 316607 постанову № 306775 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Згідно з цією постановою позивачем допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а також постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі 34 000,00 гривень.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу дванадцятого частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті утворені як структурні підрозділи апарату Служби, зокрема, Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Таким чином, Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки не мало статусу юридичної особи, а його посадові особи були посадовими особами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відповідно до частини першої статті 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Оскільки Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки було структурним підрозділом апарату Державної служби з безпеки на транспорті (центрального органу виконавчої влади) без статусу юридичної особи, тому воно не мало адміністративної процесуальної правоздатності і не могло мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві.

З огляду на це суд прийшов до висновку, що Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) і Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (Одеська область), які позивач зазначив у позовній заяві відповідно як відповідач 2 і відповідач 3, не є належними відповідачами у цій справі.

Що стосується порядку здійснення державного контролю у сфері автомобільного транспорту суд зазначає наступне.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується (частина вісімнадцята статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021).

Абзацом першим пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567) (у редакції, чинній до 04.02.2022), встановлено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Оскаржувана постанова складена відповідачем 18.11.2021, тобто в межах двомісячного терміну з дня складення відповідного акта (26.09.2021).

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри який перевищують нормативні допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розміри плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Абзацом першим пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (у редакції, чинній до 16.02.2022), встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до абзацу три пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (у редакції, чинній станом до 16.02.2022), рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Таким чином, законодавством передбачена можливість перевезення з перевищенням габаритно-вагових норм лише неподільних вантажів. Перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами заборонено без будь-яких виключень. Відтак дозволи на такі перевезення, не порушуючи законодавство, не можуть бути виданні.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено юридичну відповідальність виключно за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Вище суд зазначав, що згідно з чинного законодавства дозвіл на перевезення вантажів з перевищенням габаритно-вагових норм надається виключно щодо неподільних вантажів, а у спірних правовідносинах автомобільний перевізник перевозив подільний вантаж щебенево-піщану суміш С7 фракція 0-40 мм. Дозволи на перевезення зазначеного вантажу не видаються.

Тобто у діяннях автомобільного перевізника відсутній юридичний склад правопорушення, встановлений абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021).

При цьому суд наголошує, що юридична відповідальність за перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових норм, на які видача дозволів непередбачена, була ведена з 01.10.2021 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 03.06.2021 № 1534-ІХ шляхом внесення відповідних змін до абзаців чотирнадцять-шістнадцять частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Тому суд прийшов до висновку, що Постанова № 306775 є протиправною, оскільки винесене щодо вчинення позивачем правопорушення, юридичний склад якого відсутній у діянні автомобільного перевізника.

У позовній заяві позивач вказує на те, що він не був автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а отже не є суб`єктом адміністративного правопорушення.

Абзацом першим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Тобто суб`єктами адміністративних правопорушень, диспозиції яких передбачені статтею 60 зазначеного Закону України, є автомобільні перевізники.

Відповідно до абзацу дев`ятнадцять частини першої статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з абзацом сімнадцятим глави 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезення вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Будь-яких вимог щодо того, щоб перевізник зобов`язаний при перевезенні використовувати виключно ті транспортні засоби, які перебувають у його власності, законодавством не встановлено.

Таким чином, автомобільний перевізник може використовувати при перевезені вантажів транспортні засоби, що йому не належать на праві власності.

Як наслідок, за правопорушення, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», притягаються автомобільні перевізники не залежно від того, чи належить їм відповідний транспортний засіб на праві власності.

Суд встановив, що з 14.04.2021 вантажний сідловий тягач MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і напівпричіп SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номер НОМЕР_3 , які належать позивачу на праві власності, перебували в оренді в ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКИТІВСЬКИЙ ГРАНІТ», що підтверджується договором оренди транспортних засобів з екіпажем (водієм) від 14.04.2021 № 161/21, а також відповідним актом прийому-передачі предмета оренди згідно з договором № 161/21 від 14.04.2021.

Поряд з цим, згідно з товарно-транспортною накладною від 26.09.2021 № 18216 автомобільним перевізником щодо перевезення вантажу є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕН ЕС АЙ БУД».

Тобто у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент виникнення спірних правовідносин, позивач був автомобільним перевізником. Відповідач будь-яких доказів, які підтверджували б протилежне, суду не надав.

Більше того, відповідач на момент виникнення спірних правовідносин достеменно володів інформацією, що згідно з товарно-транспортною накладною автомобільним перевізником було ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕН ЕС АЙ БУД», що підтверджується його процесуальною заявою, отриманою судом 11.07.2022.

При цьому суд відхилив твердження представника відповідача про те, що він правомірно склав протокол на власника транспортного засобу, а не на автомобільного перевізника, оскільки під час рейдової перевірки водієм не було надано договору оренди та тимчасового реєстраційного талону з таких підстав.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній до 01.10.2021) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, штраф у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Отже, посадові особи відповідача при здійсненні контролю мали право вимагати у водія надання їм договору оренди та тимчасового реєстраційного талону. А у разі відмови в наданні таких документів, притягнути автомобільного перевізника до юридичної відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Проте, представник відповідача не надав жодних доказів того, що посадові особи відповідача просили у водія транспортного засобу пред`явити зазначені документи, встановивши факт, що власник транспортного засобу і автомобільний перевізник згідно з транспортною накладною є різними особами.

Відповідно до абзаців першого і другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах позивач не був автомобільним перевізником, а отже адміністративних правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не вчиняв.

Тобто Постанова № 306775 складена стосовно неналежного суб`єкта.

Що стосується дотримання відповідачем порядку притягнення позивача до юридичної відповідальності суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» мовою нормативно-правових актів і актів індивідуальної дії, діловодства і документообігу органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування є державна мова.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» встановлено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Суд встановив, що у контрольному талоні зважування, проведеного відповідачем, вся інформація викладена англійською мовою, тобто з порушенням статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». А тому цей талон не породжує жодних юридичних наслідків.

Як наслідок, використання відомостей, що зазначені в цьому талоні, для складання інших документів управлінської діяльності є протиправним.

Складення на підставі контрольного талона зважування Довідки № 0073527 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 26.09.2021, Акта № 0065087 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 26.09.2021 та Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 316607 від 26.09.2021 є такими, що здійснені з порушенням законодавства.

Оскаржувана постанова складена на підставі протиправного акта проведення перевірки, а тому вона також є протиправною.

При цьому суд відхилив аргументи позивача про те, що:

частина документів, на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову, складено 26.09.2021 на підставі квитанції № 39628, датованою 27.09.2021;

довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0073527 не містить даних про час і місце його проведення (здійснення), оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, позивач додав до позовної заяви квитанцію (контрольний талон зважування) за № 39628, який датований 26.09.2021. Тобто ця квитанція має ту ж дату, що й документи, які складені на її підставі.

Що стосується довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0073527, то суд встановив, що вона містить усі необхідні реквізити, зокрема, дату складання (26.09.2021) і найменування, місце розташування пункту габаритно-вагового контролю (CHEXLODE FREEWEIGH №008180, а/д Одеса-Вознесенськ-Н.Буг 82 км+500).

Час проведення (здійснення) перевірки не є реквізитом цього документа згідно з додатком 1 до Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за № 215/24992.

Поряд з цим, відповідно до пункту 12 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та / або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879), вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 Порядку № 879 встановлено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Як доказ того, що зважувальне обладнання пройшло періодичну повірку, і що воно перебуває у справному стані, відповідач з порушенням встановлених судом строків подав копію Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 16.11.2020 № П 40 М 25504920 (чинне до 15.11.2021), згідно з яким прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-AS2-PWJA (№ приладу 406, №№ платформи 806, 805) відповідають вимогам ДСТУ OIML R134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Загальні технічні вимоги та методи випробування».

Проте, відповідачем не надано будь-яких доказів того, що саме цей прилад проводив зважування транспортного засобу в цих спірних правовідносинах.

Також ні у контрольному талоні зважування, ні в інших документах, складених на його основі, не зазначено відомості про прилад, яким здійснювалося зважування. На підставі наявних у справі матеріалів встановити, яким безпосередньо приладом здійснювалось у спірних правовідносинах зважування транспортного засобу неможливо.

Тому, враховуючи абзац перший частини другої статті 72 КАС України, суд прийшов до висновку, що вимірювальне обладнання, яким здійснювався відповідний габаритно-ваговий контроль, не може вважатися таким, що було в робочому стані, і що пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію).

Крім цього, підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 879 (у редакції, чинній до 16.02.2022) встановлено, що вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Тобто на день виникнення спірних правовідносин чинною була імперативна норма про те, що вимірювання (зважування) повинно проводитись згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 Положення про Міністерство економіки України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 124), Міністерство економіки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері технічного регулювання, стандартизації, метрології та метрологічної діяльності.

Проте, відповідна методика, якою повинен був керуватися відповідач під час проведення габаритно-вагового контролю, не була затверджена Міністерством економіки України. А отже у відповідача були відсутні правові підстави складати будь-які акти за результатами відповідних вимірювань (зважувань).

Цей висновок повністю кореспондується з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09.02.2022 № 105 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2021 р. № 1306 і 27 червня 2007 р. № 879» (набрала чинності 16.02.2022), згідно з якою до 31.12.2023 у підпункті 2 пункту 2 Порядку № 879 слова «, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології» виключено.

Відтак суд прийшов до висновку, що відповідач при прийняті оскаржуваної постанови порушив вимоги підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 1567 (у редакції, чинній до 04.02.2022) справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Абзацом першим пункту 27 Порядку № 1567 (у редакції, чинній до 04.02.2022) встановлено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Суд встановив, що відповідач направив на адресу позивача Запрошення від 21.10.2021 № 88612/20.2/24-21 у розгляді справи за актами №№ 316607, 316608 про скоєння порушення законодавства про автомобільний транспорт в Одеській області, відповідно до якого позивачу запропоновано прибути 11.11.2021 в Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки для участі у розгляді справи про допущене позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Поряд з цим, згідно з Постановою № 306775 розгляд відповідної справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивачем відбувся 18.11.2021. Будь-яких доказів того, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи 18.11.2021, відповідач суду не надав.

Отже, при винесені Постанови № 306775 відповідач порушив пункти 26 і 27 Порядку № 1567.

З огляду на вищевстановлені порушення абзаців першого і шістнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», частин першої та шостої статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879, пунктів 26 і 27 Порядку № 1567, допущені відповідачем при винесені оскаржуваної постанови, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач неправомірно застосував до нього 26.09.2021 адміністративно-господарську санкцію у вигляді грошового зобов`язання щодо плати 733,32 євро за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 0065087.

Відповідно до частини четвертої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Також пунктами 26, 27 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктом 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

З вищенаведеного слідує, що за своєю природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/210/19 (пункт 6.17 мотивувальної частини).

Предметом у цій справі є застосування відповідачем до позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 34 000,00 грн відповідно до Постанови № 306775.

Питання про стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 0065087 у розмірі 733,32 євро при винесені Постанови № 306775 відповідачем не розглядалось. Отже, аргументи позивача щодо неправомірності стягнення з нього плати за проїзд у розмірі 733,32 євро не стосуються предмету цієї справи, а тому не були розглянуті судом.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

Судові витрати у цій справі становить судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, сплачений позивачем 11.12.2021, що підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Державна служба України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) про застосування адміністративно-господарського штрафу № 306775 від 18.11.2021.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) судові витрати в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 (нуль) копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 15.07.2022