Справа № 440/10130/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 р. Справа № 440/10130/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бершова Г.Є.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/10130/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви) до Головного управління ДПС у Полтавській області /далі відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області/ про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 квітня 2021 року №Ф-9482-13/1055 /а.с.50-56/.

Позов обґрунтований тим, що позивач перебуває на податковому обліку як особа, яка має право провадити незалежну професійну діяльність (адвокатську), проте доходів від провадження незалежної професійної діяльності (адвокатської) у спірний період не отримувала та є найманим працівником і єдиний внесок за неї сплачував її роботодавець, що виключає обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску ще і як особою, яка має право провадити незалежну професійну діяльність.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-9482-13/1055 від 19 квітня 2021 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Позивач не погодилася з доводами апеляційної скарги та подала відзив на неї, в якому просила рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 по справі № 440/10130/21 залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до запису № 30 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 /а.с. 33-36/, наказу (розпорядження) ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» №511-к від 10 жовтня 2019 року /а.с. 32/ та довідки ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» №05/5804 від 03 грудня 2021 року /а.с. 93-зворот/ з 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», працюючи на посаді юрисконсульта 2 категорії юридичного відділу.

Відповідно до загальнодоступних відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України /а.с.89/ ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1140 від 04 січня 2012 року /а.с. 29/.

За працівника ОСОБА_1 у період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» /ідентифікаційний код 42225136/ відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нараховувала та сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) стосовно ОСОБА_1 /а.с.90-91/.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9482-13/1055 від 19 квітня 2021 року /а.с.77/ загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 9595,30 грн Єдиний внесок визначено ОСОБА_1 до сплати за період січень-лютий 2020 року по строку сплати 21 квітня 2020 року в сумі 2078,12 грн, за червень 2020 року по строку сплати 20 липня 2020 року в сумі 1039,06 грн, за 3 квартал 2020 року по строку сплати 19 жовтня 2020 року в сумі 3178,12 грн та за 4 квартал 2020 року по строку сплати 19 січня 2021 року в сумі 3300,00 грн /а.с.73-74, 76, 78-79/.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9482-13/1055 від 19 квітня 2021 направлена ГУ ДПС у Полтавській області ОСОБА_1 та вручена адресату 05 травня 2021 року /а.с. 77-зворот/.

Рішенням Державної фіскальної служби України №17959/6-99-00-06-02-01-06 від 05 серпня 2021 року /а.с. 25-27/ залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 від 14 липня 2021 року щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Не погодившись з правомірністю нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для донарахування ОСОБА_1 єдиного внеску оскільки за спірний період єдиний внесок за позивача сплачений роботодавцем (у розмірі не нижче мінімального, що не заперечує відповідач).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 року № 5076-VI, адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

В силу ст. 13 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Статтею 2 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Статтею 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не врегульовані відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Таким чином, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 27.11.2019 року по справі № 160/3114/19 (провадження № К/9901/25439/19), відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які є самозайнятими особами та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Слід вказати, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Крім того, факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби також не змінює наведеного, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

У той же час, у ході судового розгляду встановлено, що до вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-9482-13/1055 від 19 квітня 2021 року, правомірність якої є предметом цього спору, внесено недоїмку зі сплати ОСОБА_1 єдиного внеску за 2020 рік усього у розмірі 9595,30 грн, в томі числі за період січень-лютий 2020 року по строку сплати 21 квітня 2020 року в сумі 2078,12 грн, за червень 2020 року по строку сплати 20 липня 2020 року в сумі 1039,06 грн, за 3 квартал 2020 року по строку сплати 19 жовтня 2020 року в сумі 3178,12 грн та за 4 квартал 2020 року по строку сплати 19 січня 2021 року в сумі 3300,00 грн.

Водночас колегією суддів також встановлено, що за вказаний період єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачений роботодавцем - ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», на підтвердження чого до матеріалів справи залучено трудову книжку серії НОМЕР_1 , наказу (розпорядження) ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» №511-к від 10 жовтня 2019 року та довідку ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» №05/5804 від 03 грудня 2021 року.

Таким чином, нарахування позивачу єдиного внеску за спірний період як самозайнятій особі призводить до виникнення у нього обов`язку з його подвійної сплати, що не відповідає меті такого платежу.

За таких обставин, оскільки за спірний період єдиний внесок за позивача сплачений роботодавцем (у розмірі не нижче мінімального, що не заперечує відповідач), суд дійшов висновку про відсутність підстав для донарахування ОСОБА_1 єдиного внеску.

Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у вказаний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що у податкового органу відсутні підстави для нарахування позивачу заборгованості (недоїмки) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тлумаченні положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, та є невірними, оскільки такий підхід спричиняє подвійну сплату єдиного внеску (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідності їх задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 по справі № 440/10130/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді С.С. Рєзнікова І.М. Ральченко