Справа № 500/8557/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/8557/21 пров. № А/857/2915/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідач Судова-Хомюк Н.М.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі № 500/8557/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні ді, -

суддя в 1-й інстанції Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення 04.01.2022,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі також відповідач, ГУПФУ в Тернопільській області) та просила:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №59 від 28.10.2021 року про відмову їй в призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати ГУПФУ в Тернопільській області призначити та виплачувати їй пенсію із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22.10.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, розглянувши вказану заяву пенсійний орган відмовив в призначенні пенсії. Свою відмову відповідач мотивував тим, що поданими документами підтверджується, що ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 постійно проживала (постійно працювала) в зоні посиленого радіологічного контролю 2 роки 4 місяці 7 днів, що є недостатнім для призначення вказаної пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки нею було надано усі докази проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Звернула увагу суду на те, що Актом про встановлення факту проживання від 21.10.2021 встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживала в АДРЕСА_1 з вересня 1988 по жовтень 1998 - без реєстрації. Вважає, що тимчасова її відсутність на період навчання в м. Івано - Франківськ (вересень 1988 - червень 1992, та заочне проходження аспірантури по листопад 1998) не впливає на перебіг її постійного проживання за місцем тимчасового зняття з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1 , оскільки за умовами і характером навчання/роботи тимчасова відсутність позивача відповідає вимогам ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України та ст.71 Житлового кодексу України і не суперечить змісту п. 4 ч.1 ст.11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 жовтня 2021 року.

Не погодившись із ухваленим рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано апеляційну скаргу, у якій із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсійний вік зменшується на 2 роки, якщо проживали чи працювали в зазначеній зоні незалежно від періоду та з моменту аварії і до 31.07.1986 року та додатково 1 рік за 3 роки проживання (роботи), пенсійний вік підлягає до зменшення не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що поданими документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 постійно проживала (постійно працювала) в зоні посиленого радіологічного контролю 2 роки 4 місяці 7 днів, що є недостатнім для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». А відтак, оскільки з моменту аварії по 31 липня 1986 року позивач не проживала та не працювала на території зони посиленого радіологічного контролю, початкова величина зниження пенсійного віку не застосовується. Вважає, що будь яких інших належних доказів на підтвердження того, що позивач станом на 1 січня 1993 року проживала або працювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років не надано.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає безпідставним вимоги апеляційної скарги та зазначає, що посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Вважає, що посвідчення ОСОБА_1 підтверджує статус постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи, не визнано недійсним, про що свідчить і довідка Департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації №04-03-09/4578 від 05.11.2021 та вказує на те, що позивач, згідно положень Закону №796-ХІІ та Порядку №51 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації передбачені цим Законом, в тому числі на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

За таких обставин вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначеним посвідченням підтверджується те, що ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, як така що за станом на 01.01.1993 проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, а тому на підставі Закону № 796-ХІІ дає позивачці право на пільги і компенсації, в тому числі на призначення спірної пенсії.

Окрім того звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що матеріалами справи стверджується факт проживання і роботи позивачки в м. Чорткові Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України, довідкою про реєстрацію місця проживання особи №538810 від 12.10.2021, карточкою прописки (форма-16), а також фактом роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю у відповідності з записами трудової книжки серія НОМЕР_1 .

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до частини першої статті 311 КАСУ, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивачка є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 05.12.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією.

22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами вказаної заяви 18.11.2021 відділ обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №1900-0215-8/34240 повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.10.2021 їй відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01.01.1993 року не виконано умову проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що із наявної в матеріалах справи довідки №538810 про реєстрацію місця проживання особи, виданої 21.10.2021 відділом з питань державної реєстрації Чортківської міської ради (аркуш справи 16) позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 19.11.1982 по 02.09.1988, що також підтверджується карткою прописки форма-16.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що актом про встановлення факту проживання, складеними 21.10.2021 органом місцевого самоврядування встановлено, що ОСОБА_1 , дійсно проживала в АДРЕСА_1 , з вересня 1988 по жовтень 1998 без реєстрації.

При цьому, суд зауважив, що тимчасова відсутність позивачки на період навчання в м. Івано - Франківськ (вересень 1988 - червень 1992, та заочного проходження аспірантури по листопад 1998) не впливає на перебіг її постійного проживання за місцем тимчасового зняття з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1 , оскільки за умовами і характером навчання/роботи тимчасова відсутність позивача відповідає вимогам ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України та ст.71 Житлового кодексу України і не суперечить змісту п. 4 ч.1 ст.11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, суд дійшов висновку, що факт приживання позивачки не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 підтверджено належними та допустимими доказами, відтак відмова Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).

Згідно із статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відтак, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивачка 23.04.1966 народилася в м. Чорткові Тернопільської області. Згідно довідки №538810 про реєстрацію місця проживання особи, виданою 21.10.2021 відділом з питань державної реєстрації Чортківської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрованою по АДРЕСА_1 з 19.11.1982 по 02.09.1988.

У відповідності з записами трудової книжки серія НОМЕР_1 , позивачка 02.09.1985 прийнята на посаду музикознавця дитячого садка ясел Чортківської перо - пухової фабрики. 28.08.1987 позивач звільнена за власним бажанням у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу.

01.09.1987 зарахована студенткою першого курсу музично-педагогічного факультету та 15.08.1992 відрахована у зв`язку із закінченням навчання.

Записами трудової книжки позивачки також підтверджується, що ОСОБА_1 11.09.1992 прийнята лаборантом кафедри музики та образотворчого мистецтва та в подальшому 10.11.1994 звільнена з посади асистента кафедри музичного виконавства за власним бажанням.

З 01.11.1994 зарахована в аспірантуру з відривом від виробництва та в подальшому 02.11.1998 відрахована у зв`язку із закінченням навчання.

Позивач не заперечує тимчасової відсутності на період навчання в м. Івано - Франківськ (з вересня 1988 по червень 1992 року, та заочного проходження аспірантури по листопад 1998), однак вважає, що така відсутність не впливає на перебіг її постійного проживання за місцем тимчасового зняття з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції надав оцінку Акту про встановлення факту проживання, який складений 21.10.2021 органом місцевого самоврядування, про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживала в АДРЕСА_1 з вересня 1988 по жовтень 1998 - без реєстрації.

З приводу цього, суд вважає за необхідне вказати на те, що такий Акт про встановлення факту проживання з вересня 1988 по жовтень 1998, який складений 21.10.2021 органом місцевого самоврядування спростовується записами у трудовій книжці позивачки, оскільки факт навчання ОСОБА_1 на денній формі музично-педагогічного факультету (м. Івано-Франківськ) та проходження аспірантури, виключає можливість її постійного проживання в АДРЕСА_1 з вересня 1988 по жовтень 1998 - без реєстрації.

При цьому, видане позивачці посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії НОМЕР_2 , видане 05.12.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, підтверджує права на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років виникає за умови, що вона станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років.

Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту постійного проживання та (або) роботи позивачки в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 протягом 4 років.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 не набула права на отримання пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, що свідчить про правомірність відмови відповідача в призначенні такої пенсії та відсутність підстав для задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, яким слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі № 500/8557/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні ді - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 18 липня 2022 року