Справа № 160/11202/20
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 липня 2022 року

м. Київ

справа № 160/11202/20

адміністративне провадження № К/990/16628/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі №160/11202/20 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на службі та на посаді, стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ НП України від 17 липня 2020 року, яким відповідно до Закону України „Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 полковника поліції ОСОБА_1 ;

- поновити з 18 липня 2020 року ОСОБА_1 на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови НП України;

- стягнути з НП України на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Національної поліції України від 16 липня 2020 року №777 о/с; визнано протиправним і скасовано наказ Національної поліції України від 17 липня 2020 року №780 о/с. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України судові витрати у розмірі 7 724 (сім тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 00 копійок.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на службі в поліції на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалено в цій частині нове рішення: позов ОСОБА_1 до Національної поліції України про поновлення на службі в поліції та посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково; поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України з 18 липня 2020 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України з 01 вересня 2020 року; стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18 липня 2020 року по 14 лютого 2022 року в розмірі 357 679 (триста п`ятдесят сім тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 08 коп. (сума визначена з врахуванням податків та обов`язкових платежів). В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Національна поліція України втретє звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її 30 червня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Раніше подані касаційні скарги Верховний Суд ухвалами від 17 травня 2022 року та від 20 червня 2022 року повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як такі, що не містили підстав для касаційного оскарження судових рішень.

Під час перевірки втретє поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у ній так і не викладені підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Аналогічно попередній касаційній скарзі, як на підставу звернення до Верховного Суду скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанції позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07 грудня 2021 року у справі №120/278/20-а, від 09 лютого 2021 року у справі №826/10404/16, від 12 серпня 2019 року у справі №810/3376/16, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17, від 09 квітня 2012 року у справі №21-99а12, від 29 травня 2012 року у справі №21-122а12, від 05 вересня 2019 року у справі №820/5844/16, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17.

Однак, в ухвалі Верховного Суду від 20 червня 2022 року було зазначено, що правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду про які зазначає скаржник, стосуються інших фактичних обставин справи, установлених судами. Враховуючи таке, Суд дійшов висновку, що посилання скаржника на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є безпідставними.

З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання заявника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також скаржник зазначає підставу для відкриття касаційного провадження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» в поєднанні з положеннями пункту 68 Положенням №114.

Суд повторно наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Тобто, для відкриття касаційного провадження на підставі цього пункту зазначення лише норми права щодо якої, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду є недостатнім. Необхідною умовою є те, що саме на застосуванні такої норми суди попередніх інстанцій мають ґрунтувати свої рішення й скаржник має належним чином обґрунтувати неправильне її застосування.

Втім, посилаючись на відсутність висновку щодо застосування зазначених вище норм, скаржником належним чином не обґрунтовано у чому полягало неправильне їх застосування судами попередніх інстанцій та не зазначено як, на думку заявника, відповідні норми повинна застосовуватися, що в свою чергу не є достатнім у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Водночас обґрунтування касаційної скарги щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій вказаних норм фактично зводяться до власного тлумачення скаржником цих норм.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

У тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою звернення до Суду із даною скаргою є, також, пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального законодавства, зокрема щодо обґрунтування прийнятих рішень недопустимими, на думку скаржника, доказами.

Згідно із пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Однак такі підстави у касаційній скарзі не викладені.

Суд зазначає, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставини справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання заявника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій із урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу потрібно повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Національної поліції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі №160/11202/20 повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя О.А. Губська