Справа № 300/7006/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/7006/21 пров. № А/857/6522/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2022р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання відмови щодо перерахунку пенсії протиправною, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком (суддя суду І інстанції: Панікар І.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09.03.2022р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

04.11.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду із розглядуваним позовом; визнати неправомірними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. щодо незарахування йому до трудового стажу періодів роботи в AT «Білоруське УПНП і КРС» та ТзОВ «ВарєганСервіс»; зобов`язати пенсійний орган зарахувати позивачу з 17.06.2020р. до загального страхового стажу роботу: у AT «Білоруське УПНП і КРС» на посаді токар 5-го розряду у періоди з 11.01.2006р. по 23.08.2010р., з 08.08.2012р. по 10.03.2013р., з 15.03.2013р. по 12.01.2014р., з 17.02.2014р. по 31.05.2016р.; у ТзОВ «ВарєганСервіс» на посаді токар 5-го розряду у період з 13.09.2010р. по 31.12.2011р., нарахувати і виплатити недоотримані суми пенсії; визнати неправомірними дії відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо відмови у зарахуванні його заробітної плати, яку він отримував у AT «Білоруське УПНП і КРС» на підставі довідки про заробітну плату № 706 від 05.10.2020р. та заробітної плати, яку він отримував у ТзОВ «ВарєганСервіс» на підставі довідки про заробітну плату № 3-21 від 08.02.2021р.; зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок: з 01.11.2020р. - призначеної йому пенсії за віком, із врахуванням заробітної плати, яку він отримував у AT «Білоруське УПНП і КРС» за період з 11.01.2006р. по 23.08.2010р., з 08.08.2012р. по 10.03.2013р., з 15.03.2013р. по 12.01.2014р., з 17.02.2014р. по 31.05.2016р. на підставі довідки про заробітну плату № 706 від 05.10.2020р., з 01.06.2021р. - призначеної йому пенсії за віком, з врахуванням заробітної плати, яку він отримував у ТзОВ «ВарєганСервіс» за період з 13.09.2010р. по 31.12.2011р. на підставі довідки про заробітну плату № 3-21 від 08.02.2021р., нарахувати і виплатити недоотримані суми пенсії (а.с.2-6, 47).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) (а.с.49-50).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки № 706 від 05.10.2020р., починаючи з 01.11.2020р., та із урахуванням довідки № 3-21 від 08.02.2021р., починаючи з 01.06.2021р.; зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням довідки № 706 від 05.10.2020р., починаючи з 01.11.2020р., та з урахуванням довідки № 3-21 від 08.02.2021р., починаючи з 01.06.2021р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. сплачений ним судовий збір в розмірі 908 грн. (а.с.58-67).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.74-77).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до вимог діючого законодавства з метою перерахунку пенсії пенсіонер має право подати довідку про заробітну плату, в якій повинні бути зазначені первинні документи, на підставі яких вона видана. У свою чергу, пенсійний орган вправі вимагати від підприємств, установ, організацій її дооформлення у тримісячний строк з дня подання відповідної заяви, а також перевіряти обґрунтованість її видачі. Після надходження документів пенсійний орган вирішує питання про перерахунок пенсії.

Водночас, зарахування Україною страхового стажу, набутого за кордоном, в державах, з якими укладено двосторонні Угоди, відбувається, в тому числі, на підставі формулярів та відповідей на запити про підтвердження наявного стажу (довідок про заробітну плату), які видає інша сторона Угоди.

В цілях отримання інформації щодо обґрунтованості видачі спірних довідок про заробітну плату позивача за період роботи на території Російської Федерації /РФ/ у 2006-2016 роках надіслано запити до відповідних підприємств та організацій. Незважаючи на численні запити відповідача, підтверджуючі документи від їх адресатів не надходили.

Окрім цього, судом помилково не застосовано під час вирішення розглядуваного спору наслідки пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були наявні достатні дані, які підлягали врахуванню під час вирішення питання щодо перерахунку пенсії позивача, а наведені умови як підстави для відмови у перерахунку пенсії є необґрунтованими і такими, що спрямовані на штучне позбавлення особи на належні їй пенсійні виплати.

Зокрема, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до ПФ України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Окрім того, до 01.01.2012р. громадяни України, які мали статус осіб, які тимчасово перебували на території РФ, не були застрахованими особами по обов`язковому пенсійному страхуванню. Таким чином, страхові внески на обов`язкове пенсійне страхування з виплат на користь позивача не нараховувалися у зв`язку із відсутністю такої вимоги в законодавстві РФ.

Отже, з 01.11.2020р. у позивача виникло право на перерахунок його пенсії на підставі довідки № 706 від 05.10.2020р., а з 01.06.2021р. - на підставі довідки № 3-21 від 08.02.2021р., що зумовлює необхідність поновлення його порушених прав зазначеним судовим рішенням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та стверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. та, починаючи з 17.06.2020р., отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заробітна плата для обчислення розміру пенсії позивача врахована за період з 01.07.2000р. по 31.12.2003р., з 01.08.2016р. по 30.06.2020р. (згідно з даними реєстру застрахованих осіб), коефіцієнт заробітку - 1,41534 (а.с.10-13, 14-19).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 11.01.2006р. по 31.05.2016р.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач згідно листа № 1664-1215/Т-02/8-0900/21 від 18.03.2021р. повідомив ОСОБА_1 про те, що при призначенні пенсії позивачем було надано довідку № 293 від 14.04.2011р. про заробітну плату за період з 11.01.2006р. по 31.08.2010р., видану ВАТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин». Відділом обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) м.Надвірна надіслано запит до органів ПФ РФ щодо проведення документальної перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату за вищевказаний період. 29.09.2020р. до відповідача надійшов лист про підтвердження достовірності виданої довідки № 293 від 14.04.2011р. та нова довідка № 697 від 08.09.2020р. про заробітну плату за періоди з 11.01.2006р. по 23.08.2010р., з 08.08.2012р. по 10.03.2013р., з 15.03.2013р. по 12.01.2014р. та з 17.02.2014р. по 31.05.2016р., видана АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин». Однак, в новій довідці та довідці про заробітну плату, яка була надана при призначенні пенсії, містяться розбіжності в сумах заробітної плати, через що відповідачем направлено повторний запит до органів ПФ РФ з проханням провести документальну перевірку довідки, виданої АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин», за періоди роботи з 11.01.2006р. по 25.08.2010р. у зв`язку з невідповідністю сум в довідках про заробітну плату за один і той самий період. Водночас, після надходження відповіді з органів ПФ РФ щодо проведення документальної перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату, буде переглянуто страховий стаж та заробітну плату ОСОБА_1 (а.с.36-37).

В подальшому, згідно листа № 3947-3927/Т-02/8-0900/21 від 07.06.2021р. відповідач повідомив позивача про те, що 17.05.2021р. до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. надійшли довідки про заробітну плату, видані ТзОВ «ВарьєганСервіс» №№ 3-21, 4-21 від 06.02.2021р. за період з 13.09.2010р. по 07.08.2012р., картка індивідуального обліку сум нарахованих виплат та інших нагород та сум нарахованих страхових внесків за 2012 рік (період з 01.01.2012р. по 07.08.2012р). Внаслідок чого з 01.06.2021р. було проведено перерахунок пенсії з донарахуванням до страхового стажу періоду з 01.01.2012р. по 07.08.2012р. та заробітної плати за період з 01.01.2012р. по 07.08.2012р. Після перерахунку страховий стаж позивача становить 30 років 04 місяці, коефіцієнт стажу 0,30333, заробітна плата врахована з 01.07.2000р. по 31.12.2003р., з 01.01.2012р. по 07.08.2012р. та з 01.08.2016р. по 30.06.2020р., коефіцієнт заробітної плати склав 1,72648. Окрім того, повідомлено, що тільки після надходження інших відповідей з органів ПФ РФ можливо буде зарахувати до страхового стажу періоди роботи та врахувати заробітну плату з 01.01.2004р. і тільки при умові підтвердження сплати страхових внесків відповідних фондів РФ (а.с.38-39).

Окрім того, згідно листа № 8640-8022/Т-02/8-0900/21 від 27.10.2021р. відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що незважаючи на численні запити до РФ, інших підтверджуючих документів не надходило (а.с.44-45).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 ст.24 Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 ст.24 вказаного Закону визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із змісту записів трудової книжки ОСОБА_1 слідує, що позивач 11.01.2006р. був прийнятий на роботу у АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин», звідки 25.08.2010р. був звільнений; в період з 13.09.2010р. по 07.08.2012р. працював у ТзОВ «ВарьєганСервіс», упродовж з 08.08.2012р. по 10.03.2013р., з 15.03.2013р. по 12.01.2014р., з 17.02.2014р. по 31.05.2016р. працював у АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» (а.с.10-13).

З огляду на те, що позивач в спірні періоди працював на підприємствах, які знаходяться на території РФ, питання щодо можливості зарахування таких періодів роботи до страхового стажу розглядається відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993р.

Статтями 2, 3 цієї Угоди встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

За приписами ст.7 зазначеної Угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. та двосторонніми угодами в цій галузі, згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.

Отже, пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Це означає, що у випадку виникнення спору у таких питаннях, суду необхідно перевірити умови, за яких такий стаж підлягає зарахуванню відповідно до законодавства країни, де особа його набула.

В обґрунтування правомірності неврахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 11.01.2006р. по 25.08.2010р. у ВАТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин», з 13.09.2010р. по 07.08.2012р. у ТзОВ «ВарьєганСервіс», з 08.08.2012р. по 10.03.2013р., з 15.03.2013р. по 12.01.2014р., з 17.02.2014р. по 31.05.2016р. у АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» пенсійний орган вказує на відсутність документів про сплату роботодавцем страхових внесків за вказані періоди та відсутність відповіді від уповноважених РФ про підтвердження довідки про заробітну плату.

Між тим, судом встановлено, що разом із заявою про призначення пенсії до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. позивач подав довідку № 293 від 14.04.2011р. про заробітну плату, отриману позивачем за період з 01.01.2006р. по 31.08.2010р., яка враховується при призначенні пенсії (а.с.20).

В подальшому ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. направило запит до органів ПФ РФ щодо перевірки довідки про заробітну плату № 293 від 14.04.2011р., виданої АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин».

10.11.2021р. відповідачем отримано від РФ довідки № 706 від 05.10.2020р. та № 722 від 26.10.2020р., виданих АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» про заробітну плату за період з 2006 року по серпень 2010 року та з серпня 2012 року по червень 2016 року (а.с.21-23).

Зміст вищевказаних довідок вказує відсутність розбіжностей в сумах заробітної плати позивача. Водночас, зі всіх сум, нарахованих ОСОБА_1 , організацією нараховувався та виплачувався страховий внесок в Федеральний бюджет згідно законодавства РФ (а.с.22-23).

Окрім того, до відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. надійшли довідки №№ 3-21, 4-21 від 06.02.2021р., видані ТзОВ «ВарьєганСервіс», про заробітну плату позивача за період з 13.09.2010р. по 07.08.2012р. Із заробітної плати за 2012 рік, нарахованої позивачу, організацією нараховувався та виплачувався страховий внесок в Федеральний бюджет згідно законодавства РФ (а.с.31-32).

Починаючи з 01.06.2021р., позивачу проведено перерахунок пенсії з донарахуванням до страхового стажу періоду з 01.01.2012р. по 07.08.2012р. та заробітної плати за вказаний період.

Інші періоди залишилися неврахованими.

Водночас, у відповідача наявні достатні дані, які можуть бути враховані для перерахунку пенсії позивача, а умови, на які вказує відповідач, як на підставу для відмови у перерахунку пенсії, є необґрунтованими, і такими, що спрямовані на штучне позбавлення особи на належні їй пенсійні виплати ще й з огляду на таке.

У передумову для перерахунку належної позивачу пенсії ставиться факт отримання органом ПФ України відповідних відомостей з РФ.

Частиною першою ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків (п. «а» ч.3 цієї статті).

Згідно з ст.66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 ч.2 ст.6 Закону України № 2464-IV від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ст.4 цього Закону платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Отже, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до ПФ України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27.03.2018р. у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17, від 30.09.2019р. у справі № 414/736/17 та від 30.07.2019р. у справі №373/2265/16-а.

Згідно ст.7 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів, встановлено, що оподаткування трудових доходів працівників сторонами працевлаштування здійснюється в порядку і розмірах, встановлених законодавством сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування.

Таким чином, позивачем належними та допустимим доказами доведено, що в період з 11.01.2006р. по 25.08.2010р., з 08.08.2012р. по 10.03.2013р., з 15.03.2013р. по 12.01.2014р., з 17.02.2014р. по 31.05.2016р. він працював у АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин»; за вказані періоди підприємством сплачувались з його заробітної плати податкові платежі.

Окрім того, до 01.01.2012р. громадяни України, які мали статус осіб, які тимчасово перебувають на території РФ, не відносилися до застрахованих осіб по обов`язковому пенсійному страхуванню. Таким чином, страхові внески на обов`язкове пенсійне страхування з виплат на користь позивача не нараховувалися у зв`язку із відсутністю такої вимоги в законодавстві РФ.

За таких умов покликання відповідача на відсутність внесків та на правомірність незарахування періоду роботи позивача у ТзОВ «ВарьєганСервіс» з 13.09.2010р. по 31.12.2011р. на підставі довідки № 3-21 від 08.02.2021р. є помилковими.

Таким чином, суд першої інстанції вірно констатував ту обставину, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача з врахуванням заробітної плати, яку останній отримував у АТ «Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин» в період з 11.01.2006р. по 25.08.2010р., з 08.08.2012р. по 10.03.2013р., з 15.03.2013р. по 12.01.2014р., з 17.02.2014р. по 31.05.2016р. на підставі довідки № 706 від 05.10.2020р. та заробітної плати, яку позивач отримував у ТзОВ «ВарьєганСервіс» за період з 13.09.2010р. по 31.12.2011р., на підставі довідки № 3-21 від 08.02.2021р., позивачу нараховано та виплачено пенсію в неналежному розмірі.

Згідно з приписами ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Оскільки довідку № 706 від 05.10.2020р. відповідачем ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. отримано 10.11.2020р., а довідку № 3-21 від 08.02.2021р. відповідно 17.05.2021р., тому з 01.11.2020р. у позивача виникло право на перерахунок його пенсії на підставі довідки № 706 від 05.10.2020р., а з 01.06.2021р. - право на перерахунок його пенсії на підставі довідки № 3-21 від 08.02.2021р.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зокрема, ст.ст.44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду також необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020р. у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами ПФ України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФ України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі № 340/1019/19).

Протягом 2020-2021 років ОСОБА_1 неодноразово звертався у позасудовому порядку до відповідача із заявами про усунення спірних порушень, допущених під час призначення його пенсії.

Згідно листів відповідача № 1664-1215/Т-02/8-0900/21 від 18.03.2021р., № 3947-3927/Т-02/8-0900/21 від 07.06.2021р., № 21062-19428/Т-03/8-2800/21 від 12.07.2021р., № 2800-030201-9/34141 від 16.07.2021р. та № 8640-8022/Т-02/8-0900/21 від 27.10.2021р. позивача було повідомлено про те, що перерахунок його пенсії буде здійснений після отримання відповіді від органів РФ (а.с.36-45).

Звідси, лише за наявності вказаних листів позивач мав можливість визначити існування порушення його прав, оскільки відповідач не заперечував його права на перерахунок пенсії та вживав заходів для отримання відповідної інформації від органів ПФ РФ, по мірі отримання такої проводив відповідний перерахунок пенсії позивача.

Отже, з огляду на характер спірних правовідносин, позивачем пропущений строк звернення до суду з поважних причин.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2022р. в адміністративній справі № 300/7006/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 15.07.2022р.