Справа № 9901/95/21
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня2022 року

м. Київ

Справа № 9901/95/21

Провадження № 11-494заі21

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Катеринчук Л. Й., Пількова К. М., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Штелик С. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про скасування рішення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року (судді Коваленко Н. В., Берназюк Я. О., Шарапа В. М., Стародуб О. П., Кравчук В. М. ),

УСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив суд скасувати рішення ВРП від 25 лютого 2021 року № 485/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» (далі - рішення ВРП від 25 лютого 2021 року, спірне рішення ВРП).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що згідно із частиною шостою статті 56 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) рішення, прийняте ВРП за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, повинно бути вмотивованим, з відображенням у ньому певного істотного дисциплінарного проступку, який слугував підставою для звільнення судді з посади.

На думку позивача, сам по собі факт існування нескасованого рішення дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності не є безумовною підставою для звільнення.

На переконання ОСОБА_1 , спірне рішення ВРП не містить посилань на будь-які факти щодо змісту дисциплінарного проступку, при цьому звільнення на підставі висновків, а не фактів, встановлення яких констатовано в рішенні відповідача, не передбачено законами України.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 28 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

За висновком суду першої інстанції, спірне рішення ВРП ухвалено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII немає.

Щодо обґрунтованості наведених у спірному рішенні мотивів звільнення позивача з посади судді суд першої інстанції виходив з того, що обставини вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку як підстави звільнення за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України були перевірені судом та підтвердилися під час розгляду адміністративної справи № 11-69сап21, рішення в якій набрало законної сили.

Суд першої інстанції зауважив, що наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, за вчинення якого Конституцією України передбачено звільнення судді з посади, є встановленим і доведеним в адміністративному і судовому порядку фактом, який у межах розгляду цієї справи в суді першої інстанції доказуванню не підлягає.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення ВРП про звільнення його з посади судді ґрунтується на об`єктивних і належно встановлених, доведених у законний спосіб обставинах, які дійсно мали місце. Рішення містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, тобто є належним чином і достатньо мотивованим, прав позивача не порушує, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстав для його скасування відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII немає.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, так само як і в позовній заяві, фактично зводяться в основному до незгоди з рішеннями ВРП від 2 лютого 2021 року № 196/0/15-21 та її Першої Дисциплінарної палати від 22 травня 2020 року № 1470/1дп/15-20, а також з постановою Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі

№ 11-69сап21 та їх аналізом.

Так, ОСОБА_1 вважає спірне рішення ВРП немотивованим. Мотивація дисциплінарної палати може стосуватись лише наявності дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), та мотивів застосування такої санкції, як подання про звільнення з посади судді, а не рішення про звільнення судді з посади на підставі статті 126 Конституції України. Однак у рішенні ВРП немає мотивів, з яких виходила ВРП при прийнятті такого рішення на підставі статті 126 Конституції України, мотивів застосування найсуворішого покарання та оцінки доводів скаржника, що не були предметом розгляду в дисциплінарному провадженні.

На думку скаржника, суд першої інстанції при розгляді справи порушив принцип рівності сторін, обґрунтувавши замість відповідача спірне рішення тими доказами, що всупереч вимогам абзацу другому частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) не були покладені відповідачем в основу рішення ВРП.

Крім того, на думку ОСОБА_1 , ВРП та судами було порушено пункт 1 статті 6, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція): вищенаведеними органами було порушено принцип справедливості та достатності перегляду шляхом ненадання належного обґрунтування своїм рішенням, ігноруванням доводів та доказів заявника, які є вирішальними для результату дисциплінарного провадження. На них не було дано прямої конкретної відповіді за результатом розгляду. А також зазначає про порушення статті 8 Конвенції, оскільки звільнення його з посади судді становила втручання в його приватне та професійне життя.

ВРП у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає правильним його висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Зазначає також, що факт вчинення суддею ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішень ВРП та її дисциплінарного органу про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2021 року у справі № 11-69сап21 та не потребує доказування.

На переконання ВРП, її рішення про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань.

Відповідач наголошує, що спірне рішення ВРП ухвалене повноважним складом Ради та підписане всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні, воно містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлені завчасно.

Учасникам справи було роз`яснено про можливість їх участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів або здійснення розгляду справи судом без участі представників учасників справи за їх згодою. Також роз`яснено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 313 КАС).

ВРП надіслало клопотання про розгляд справи за відсутності представника ВРП.

ОСОБА_1 не повідомив суд про причини неявки у судове засідання 7 липня 2022 року, клопотання про відкладення справи з наведенням поважних причин для цього не надіслав. Із заявою про проведення цього судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів чи у приміщенні конкретного суду, який має можливість провести відеоконференцію, до суду згідно з вимогами статті 195 КАС не подав.

Великою Палатою Верховного Суду було створено належні умови для ознайомлення учасників справи з її рухом шляхом надсилання копій процесуальних документів. Додаткових письмових пояснень, інших, ніж викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 суду не надсилав, про неможливість викласти їх письмово та необхідність надати саме особисто не заявляв.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які викладені нею письмово, не зумовлюють необхідності її обов`язкової участі у судовому засіданні.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відкладення розгляду справи і, керуючись наведеними вище положеннями частини другої статті 313 КАС, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи в письмовому провадженні.

У ході судового розгляду встановлено такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 Указом Президента України від 3 жовтня 2008 року № 901/2008 призначений у межах п`ятирічного строку на посаду судді Київського окружного адміністративного суду, а Указом Президента України від 22 грудня 2009 року № 1091/2009 призначений у межах п`ятирічного строку на посаду судді Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Верховної Ради України від 7 жовтня 2010 року № 2594-VI обраний на посаду судді Одеського апеляційного адміністративного суду.

Рішенням ВРП від 4 червня 2019 року № 1501/0/15-19 його переведено на посаду судді П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Як підтверджується наявними у справі матеріалами 20 серпня 2019 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 (вх. № М-1166/18/7-19) на дії судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1

Також 22 серпня 2019 року (вх. № Г-2688/1/7-19), 6 вересня 2019 року (вх. № 969/0/13-19) та 13 вересня 2019 року (вх. № Б-1962/4/7-19) до ВРП надійшли скарги ОСОБА_3 , координаторів проектів Громадської організації «Волонтерський рух «Спільна мета» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосовно судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 , які приєднано до скарги № М-1166/18/7-19 для спільного розгляду.

Усі скаржники вважали, що суддя ОСОБА_1 допустив дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIIІ, а саме - поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.

З матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 27 травня 2019 року серії ОБ № 175051 25 січня 2019 року о 20:07 у м. Одесі на Французькому бульварі біля будинку 22 корпусу 4 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» ML250CDI, номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, унаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Nissan Juke», номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху.

Факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) був зафіксований камерами зовнішнього спостереження (https://bit.ly/2YUINP9).

При цьому суддя ОСОБА_1 залишив місце ДТП замість того, аби викликати патрульну поліцію для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Після цього патрульна поліція безрезультатно намагалася викликати ОСОБА_1 для складання протоколу, оскільки він категорично ігнорував відправлені йому повідомлення від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Одеській області ДПП). Всього було відправлено шість повідомлень. 27 травня 2019 року біля будинку, в якому проживає суддя та біля якого і сталася ДТП, відбулася розмова працівників патрульної поліції із ОСОБА_1 , під час якої суддя допустив поведінку, що порочить звання судді.

Така поведінка судді проявилася в його висловлюваннях, які були зафіксовані на камеру патрульної поліції.

Матеріали відеозапису, які були предметом дослідження Дисциплінарної палати, дали підстави для констатації факту вживання суддею ОСОБА_1 грубих нецензурних висловлювань на адресу працівників поліції, які виконували свої професійні обов`язки.

На підтвердження зазначеного з УПП в Одеській області ДПП отримано відео з нагрудної камери (ВН 1336) інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 та відео з нагрудної камери (ВН 1355) інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_7 за 27 травня 2019 року.

Вказані обставини набули значного суспільного резонансу та розголосу в засобах масової інформації, викликали негативну оцінку громадськості щодо моральних та етичних принципів і якостей особи судді, який від імені України уповноважений владою здійснювати правосуддя, що мало негативний вплив на авторитет судової влади та є додатковим неспростовним доказом того, що допущення суддею ОСОБА_1 указаного дисциплінарного проступку призвело до настання негативних наслідків у виді підриву авторитету судової влади.

Як убачається з матеріалів дисциплінарної справи, 15 серпня 2019 року з`явилась офіційна заява П`ятого апеляційного адміністративного суду, відповідно до якої колектив цього суду вважає неприйнятною та недопустимою поведінку судді ОСОБА_1 , а саме вживання нецензурних висловлювань на адресу працівників Національної поліції України, та просить вибачення у працівників правоохоронних органів.

Рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 травня 2020 року № 1470/1дп/15-20 суддю П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

Зазначене рішення Дисциплінарної палати позивач оскаржив до ВРП в порядку, визначеному статтею 51 Закону № 1798-VIII.

Рішенням ВРП від 2 лютого 2021 року № 196/0/15-21 рішення Першої Дисциплінарної палати від 22 травня 2020 року залишено без змін.

Рішення ВРП від 2 лютого 2021 року позивач оскаржив у порядку частини сьомої статті 266 КАС до Великої Палати Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі

№ 11-69сап21 рішення ВРП від 2 лютого 2021 року залишено без змін.

3 лютого 2021 року до ВРП надійшло подання її Першої Дисциплінарної палати про звільнення ОСОБА_1 з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відповідно до рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 травня 2020 року.

25 лютого 2021 року ВРП прийняла спірне рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Не погодившись із рішенням ВРП від 25 лютого 2021 року, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку викладеним у скарзі та відзиві на неї доводам учасників справи щодо наявності підстав для скасування спірного рішення ВРП та оскаржуваного позивачем рішення суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України передбачено, що підставою звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон 1402-VIII.

Статтею 108 Закону № 1402-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до статті 109 Закону № 1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді, зокрема, подання про звільнення судді з посади.

Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнано, зокрема, факт, що суддя допустив поведінку, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.

Згідно з положенням статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.

Статтею 115 Закону № 1402-VIII передбачено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає Закон № 1798-VIII.

Відповідно до статті 1 цього Закону ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

Відповідно до частин першої та третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.

За частиною третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді відповідно до пунктів 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону

№ 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.

Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 25 лютого 2021 року № 14 та копія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що на засіданні ВРП були присутні 16 її членів, тобто більшість від складу, які проголосували «за» звільнення позивача з посади судді, «проти» - 0. Це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 16 членами, які брали участь у його ухваленні.

Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування спірного рішення ВРП.

Оцінюючи рішення ВРП від 23 квітня 2020 року на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.

Так, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді слугувало рішення ВРП від 2 лютого 2021 року № 196/0/15-21, яким залишено без змін рішення її Першої Дисциплінарної палати від 22 травня 2020 року№ 1470/1дп/15-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

Зазначені рішення ВРП та її дисциплінарного органу були предметом судової перевіркив порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС, за наслідками якої Велика Палата Верховного Суду постановою від 10 червня 2021 року (справа № 11-69сап21) скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення ВРП від 2 лютого 2021 року - без змін.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення ВРПвід 2 лютого 2021 року містить обґрунтовані мотиви, з яких цей орган дійшов висновку про наявність правових підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення, його ухвалено на підставі закону та з урахуванням принципу пропорційності. Передбачених статтю 52 Закону № 1798-VIIIобов`язкових підстав для скасування рішення ВРП від 2 лютого 2021 року немає. ВРП діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС факт учинення ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді, та, як наслідок, правомірність рішень ВРП і Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади не потребують доказування.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу).

Оскаржуване позивачем рішення ВРП про звільнення його з посади судді, як це підтверджується матеріалами справи, ґрунтується на об`єктивних і належно встановлених, доведених у законний спосіб обставинах, які дійсно мали місце. Це рішення містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, тобто є належним чином і достатньо мотивованим, прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому підстави для його скасування відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIIІ немає.

Рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі, за своєю суттю таке рішення є кадровим.

Таким чином, оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування спірного рішення ВРП, оскільки, приймаючи його, цей орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи вищевказаного висновку не спростовують і не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 311, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: В. В. Британчук К. М. Пільков
Ю. Л. Власов Л. І. Рогач
І. В. Григор`єва О. М. Ситнік
М. І. Гриців В. М. Сімоненко
Д. А. Гудима І. В. Ткач
Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук
Л. Й. Катеринчук С. П. Штелик