Справа № 580/7097/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7097/21 Суддя (судді) першої інстанції: Марина БІЛОНОЖЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 22.02.2021 року по 19.08.2021 року (з моменту виникнення спору та повідомлення позивачем відповідача про неповний розрахунок при звільненні, до фактичного розрахунку).

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 22.02.2021 року по 19.08.2021 року з моменту виникнення спору та повідомлення відповідача про неповний розрахунок при звільненні, по день фактичного розрахунку, 178 днів, виходячи з розрахунку 448,20 грн. в день у розмірі 79779,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що перебував на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2, його виключено із списків особового складу військової частини - 03.08.2020р., однак індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 01.03.2018р. була виплачена не у день звільнення з військової служби, а на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2021р. у справі №580/2289/21 лише - 19.08.2021р. Позивач зазначає, що враховуючи зміст ст. 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, вважає, що період часу з 22.02.2021 року (виникнення спору) по 19.08.2021 року (день виплати) - є часом затримки розрахунку при звільненні. Ненарахування та невиплата відповідачем індексації у день звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, в зв`язку з чим у відповідності до вимог КзПП та Постанови КМУ №100 просить стягнути з відповідача грошові кошти за весь час затримки виплати належних працівникові сум.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із індексації грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016р. до 01.03.2018р.;

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із індексації грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016р. до 01.03.2018р. в сумі 35258 (тридцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн. 61 коп.;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що Кодекс законів про працю України не поширюється на дані правовідносини.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу до суду не подано.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 03 серпня 2020 року №182 підтверджується, що позивача звільненого наказом командира повітряного командування Центр - заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 18 червня 2020 року №27-РС у відставку за п. "б" (за станом здоров`я) з 03 серпня 2020 року виключено із списків особового складу вказаної частини і всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України станом на 03 серпня 2020 року: календарна - 28 років 05 місяців 11 днів; пільгова - 29 років 01 місяць 19 днів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року по справі №580/2289/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період його служби з 01.01.2016 до 01.03.2018 з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Так, 19.08.2021р., на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021року по справі №580/2289/21, відповідачем проведено виплату позивачу індексації в сумі 35258,61 грн., що підтверджується випискою Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (наявна в матеріалах справи).

За наслідками заяви позивача щодо виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, відповідач листом від 01.09.2021р. №663 повідомив позивача про відсутність підстав для його виплати, оскільки індексація була не затримана, а припинена на виконання роз`яснення Департаменту фінансів МОУ.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців Збройних Сил України, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі Збройних Сил України. Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (надалі - Закон N 2011-XII).

Враховуючи, що нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2019 року по справі N 806/889/17, від 04 вересня 2020 року по справі №120/2005/19-а, від 30 квітня 2020 року по справі №140/2006/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене статті 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗПП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 року по справі N 761/9584/15ц (провадження N 14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, колегія суддів враховує наступні обставини.

Судом першої інстанції звернув увагу, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2021р. у справі №580/2289/21, встановлено протиправність бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016р. до 01.03.2018р.

Виплату позивачу індексації, на виконання рішення суду у справі №580/2289/21 здійснено - 19.08.2021р.

При цьому, суд зазначив, що індексація грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016р. до 01.03.2018р. є коштами, що належали до виплати позивачу на день його звільнення зі служби. Право на отримання вказаної виплати у позивача виникло у зв`язку з проходженням відповідачем військової служби.

На підставі вищевикладеного, судом першої інстанції зазначено, що період затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації становить з 04.08.2020р. (наступний за днем звільнення день) до 18.08.2021р. (виплата здійснена - 19.08.2021р.).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено вище судом першої інстанції, період затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати щодо виплати індексації становить з 04.08.2020р. (наступний за днем звільнення день) до 18.08.2021р. (виплата здійснена - 19.08.2021р.) та становить календарні 380 дні.

Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації складає 95003,80 грн. (250,01 грн. х 380 днів затримки).

Поряд з цим судом першої інстанції встановлено, що сума невиплачених коштів індексації, що належала виплаті позивачу при звільненні та виплачена на виконання рішення суду у справі №580/2289/21 становить - 35258,61 грн.

При визначенні розміру стягнення середнього заробітку за час затримки, судом першої інстанції правомірно враховано правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Судом першої інстанції зазначено, що обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середній заробіток за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (95003,80 грн.) є істотно більшим, аніж виплачена, на виконання рішення суду, індексація (35258,61 грн.), що в свою чергу не співмірно розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, у зв`язку із чим суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, вважає за необхідне застосувати принципи пропорційності та співмірності та зменшити розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку у сумі 35258,61 грн., що відповідає сумі своєчасно невиплачених коштів індексації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан