Справа № 320/3189/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року м. Київ № 320/3189/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління поліції охорони в Київській області

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління поліції охорони в Київській області, в якому просить суд стягнути з Управління поліції охорони в Київській області (місцезнаходження за адресою: 01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових,8; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) 63517,73 грн. у якості грошової компенсації за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову позивач вказав, що наказом № 390 о/с від 03.05.2018 його було звільнено зі служби в поліції, при цьому при звільненні зі служби йому не було виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки. Зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 року, по справі № 640/18268/18, на користь позивача з відповідача стягнуто: компенсацію за невикористані 75 днів щорічної відпустки у розмірі 58 432,50 грн. (п`ятдесят вісім тисяч чотириста тридцять дві гривні п`ятдесят копійок); грошову компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 314 110,16 грн. (триста чотирнадцять тисяч сто десять гривень шістнадцять копійок); грошову компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51 342,95 грн. (п`ятдесят одна тисяча триста сорок дві гривні дев`яносто п`ять копійок) та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Позивач зауважив, що відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України, стягненню на користь працівника, підлягає середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, на підставі чого Окружний адміністративний суд міста Києва, стягнув на його користь, компенсацію за затримку розрахунку за період з 04 травня 2018 року - по день постановлення рішення у справі, тобто по 15.10.2019 року. З відповідача стягнуто середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні у сумі: 365 453,11 грн. (341 день* 1 071,71грн.).

Додатково позивач зазначив, що Управління поліції охорони в Київській області, в зв`язку з незгодою з прийнятим рішенням, подало на нього апеляційну скаргу та воно не вступило в законну силу. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 року, апеляційна скарга Управління поліції охорони в Київській області, залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції по справі № 640/18268/18 - без змін. Таким чином рішення по справі № 640/18268/18, вступило в силу - 15.01.2020.

В зв`язку з тим, що рішенням суду першої інстанції, строк компенсації за час затримки розрахунку, було визначено до 15.10.2019 року (дата постановлення рішення), а фактично, рішення набрало законної сили - лише 15.01.2020 року, отже підлягає стягненню з відповідача і компенсація за час затримки розрахунку за період з 16.10.2019 року по 15.01.2020 року, що складає 63 робочих дня та становить 67 517,73 грн (63 робочих дня * 1 071,71 грн. (середньоденна заробітна плата) = 67 517,73 грн.).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Наполягаючи на відсутності правових підстав для стягнення заявленої позивачем у цій справі компенсації, зазначив, що ст. 117 КЗпП України, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку ухвалення судом рішення щодо такої суми заборгованості не передбачає виплати компенсації за період фактичного розрахунку по заборгованості.

Відповідач зазначив, що Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 15.01.2020 апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Київській області було залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 року - без змін.

Відповідач пояснив, що як тільки рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2019 набрало законної сили, присуджені на користь ОСОБА_1 кошти було перераховано на його рахунок, зокрема, постанову від 15.01.2020 було отримано 28.01.2020, а вже 30.01.2020 кошти було перераховано на рахунок позивача: 345 252,92 грн. - присуджена судом сума виплат за вирахуванням податків та зборів (платіжне доручення № 8759 від 30.01.2020); 6 433,28 грн. - сплачений військовий збір (платіжне доручення № 8760 від 30.01.2020); 77 199,41 грн. - сплачений податок з доходів фізичних осіб у розмірі 18% (платіжне доручення № 8761 від 30.01.2020).

Виходячи із вказаного вище, відповідач повністю виконав рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2019, будь-якої затримки у виконанні допущено не було.

На думку відповідача, додатково заявлені позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період поки рішення суду першої інстанції набирає законної сили є необґрунтованими, відтак у задоволенні прозову слід відмовити.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що 30.01.2020 року Управління поліції охорони в Київській області на виконання рішення суду, було перераховано йому на особистий рахунок, грошові кошти в розмірі 345 252,92 грн. Тобто Управління поліції охорони в Київській області, при перерахуванні, було утримано з належних йому виплат ПДФО в сумі 77 199,41 грн. та 6 433, 28 - військовий збір.

Окремо позивач зауважив, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

В зв`язку з тим, що рішенням суду першої інстанції, строк компенсації за час затримки розрахунку, було визначено до 15.10.2019 року (дата постановлення рішення), а фактично, рішення набрало законної сили - лише 15.01.2020 року, до того ж відповідач не провів з позивачем повний розрахунок та не доплатив грошові кошти в сумі - 83 632,69 грн., відтак позивач вважає що підлягає стягненню з відповідача і компенсація за час затримки розрахунку, за період з 16.10.2019 року по 15.01.2020 року, що складає 63 робочих дня.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнили частково.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Київській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 75 днів щорічної відпустки у розмірі 58 432,50 грн. (п`ятдесят вісім тисяч чотириста тридцять дві гривні п`ятдесят копійок).

В іншій частині адміністративного позову про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки відмовлено.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Київській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 314 110,16 грн. (триста чотирнадцять тисяч сто десять гривень шістнадцять копійок).

Суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув з Управління поліції охорони в Київській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 51 342,95 грн. (п`ятдесят одна тисяча триста сорок дві гривні дев`яносто п`ять копійок).

Стягнуто з Управління поліції охорони в Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2020 Управлінням поліції охорони в Київській області на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №640/18268/18 було виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2018 по 15.10.2019: 345 252,92 грн. згідно платіжного доручення № 8759 від 30.01.2020; також виплачено на рахунок УК у Голосіївському районі 6 433,28 грн. військового збору згідно платіжного доручення № 8760 від 30.01.2020 та виплачено УДКСУ у Києво-Святошинському районі 77 199,41 грн. податку з доходів фізичних осіб у розмірі 18% згідно платіжного доручення № 8761 від 30.01.2020.

Не погоджуючись з порушенням відповідачем строку виплати компенсації за невикористані дні відпустки, зокрема несвоєчасною виплатою, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.10.2019 по 15.01.2020, що становить 67 517,73 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 15.10.2019 у справі № 640/18268/18 зазначено про те, що «…З урахуванням викладеного, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не використав щорічні відпустки у кількості 75 діб: за 2014 рік - 6 діб, за 2015 рік - 29 діб, за 2016 рік - 25 діб, за 2017 рік - 15 діб, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток підлягають задоволенню.

… Таким чином, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження обґрунтованості наведеного позивачем розрахунку компенсації за невикористану відпустку саме у розмірі 62 702,25 грн., суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення компенсації у розмірі 58 432,50 грн. (9 349,20 грн./12 днів=779,10 грн.; 779,10 грн.*75 днів=58 432,50 грн.).».

Додатково суд зазначив «…При цьому, позивачем заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03 травня 2018 року по 01 листопада 2018 року у загальному розмірі 314 110,16 грн., виходячи з наведеного в адміністративному позові розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, враховуючи відсутність доказів відсутності вини відповідача щодо нездійснення розрахунку станом на дату винесення рішення у даній справі, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за весь період затримки розрахунку з 04 травня 2018 року - по день постановлення рішення у даній справі.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні підлягають задоволенню у сумі 365 453,11 грн. (341 день *1 071,71 грн.) із виходом за межі позовних вимог на суму 51 342,95 грн. (365 453,11 грн. (розрахунок суду) - 314 110,16 грн. (заявлена сума у позові).».

Як було встановлено судом раніше, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Управління поліції охорони в Київській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 75 днів щорічної відпустки у розмірі 58 432,50 грн. (п`ятдесят вісім тисяч чотириста тридцять дві гривні п`ятдесят копійок).

Додатково, суд стягнув з Управління поліції охорони в Київській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 314 110,16 грн. (триста чотирнадцять тисяч сто десять гривень шістнадцять копійок) та у розмірі 51 342,95 грн. (п`ятдесят одна тисяча триста сорок дві гривні дев`яносто п`ять копійок).

Суд зауважує, що грошову компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні, зокрема затримки виплати компенсації за невикористані 75 днів щорічної відпустки позивачу у розмірі 58 432,50 грн. було обчислено та стягнуто судом за проміжок з 04 травня 2018 року по день постановлення рішення у справі 15.10.2019.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Кодекс законів про працю України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, під яким розуміється обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у день звільнення всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти винагороду у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, а також інші компенсаційні та заохочувальні виплати, встановлені вимогами законодавства та колективним договором, право працівника на одержання яких є безумовним і не залежить від поведінки роботодавця та/або працівника. (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

З огляду на положення статей 116, 117 КЗпП, обов`язок виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні покладено саме на роботодавця, тож якщо позивача звільнено зі служби, тобто припинено трудові правовідносини, за наказом Національної поліції, то і обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення, як і наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, теж покладено на нього.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 806/2164/16 (провадження № К/9901/15983/18).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Позивач у позові стверджує, що стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 15.10.2019 ( з дати прийняття рішення Окружним адміністративним судом міста Києва) по 15.01.2020 (день набрання законної сили рішення суду).

Разом з тим, суд зауважує, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку слід обраховувати за період з 15.10.2019 (з дати прийняття рішення Окружним адміністративним судом міста Києва) по 30.01.2020 (день проведення фактичної виплати, у зв`язку з тим, що фактичний розрахунок з позивачем було проведено лише 30.01.2020) на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №640/18268/18.

Судом встановлено, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі № 640/1826818 було виконано відповідачем 30.01.2020 шляхом зарахування належних позивачу до виплати коштів у сумі компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та компенсації за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2018 по 15.10.2019: 345 252,92 грн. згідно платіжного доручення № 8759 від 30.01.2020. Також відповідачем виплачено на рахунок УК у Голосіївському районі 6 433,28 грн. військового збору згідно платіжного доручення № 8760 від 30.01.2020 та виплачено УДКСУ у Києво-Святошинському районі 77 199,41 грн. податку з доходів фізичних осіб у розмірі 18% згідно платіжного доручення № 8761 від 30.01.2020.

Як було встановлено судом, днем звільнення позивача є 04.05.2018.

Питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період з 04.05.2018 по 15.10.2019 (включно) було предметом розгляду у справі № 640/18268/18 відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі № 640/18268/18, яким на користь позивача стягнуто з Управління поліції охорони в Київській області грошову компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 314 110,16 грн та 51 342, 95 грн.

З урахуванням викладеного позивачем у даній справі заявлено вимоги про стягнення грошової компенсації за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

За встановлених обставин суд погоджується з доводами позивача, що повний розрахунок з позивачем на день звільнення проведено не було.

Враховуючи, що у справі № 640/18268/18 стягнуто грошову компенсацію за час затримки розрахунку по день прийняття рішення за період з 04.05.2018 по 15.10.2019, початок періоду затримки розрахунку при звільненні у розглядуваній справі слід обраховувати з 16.10.2019.

Водночас, суд зауважує, що фактично виплату компенсації за невикористані 75 днів щорічної відпустки позивачу у розмірі 58 432,50 грн було здійснено 30.01.2020, тобто затримка розрахунку при звільнені становить 107 днів (16 днів жовтня 2019 року, 30 днів листопада 2019 року, 31 день грудня 2019 року, 30 днів 2020 року).

Оскільки грошова компенсація за період затримки розрахунку з 04.05.2018 по 15.10.2019 було стягнуто з відповідача на користь позивача у рамках справи № 640/18268/18, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за період затримки остаточного розрахунку при звільненні починаючи з 16.10.2019 по дату фактичного розрахунку 30.01.2020, що становить 107 днів.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденне грошове забезпечення позивача у розмірі 1071,71 грн. встановлено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №640/18268/18, яке набрало законної сили та у відповідності до вимог статті 255 КАС України є обов`язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою чи рішенням, що набрали законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

При цьому при розрахунку суми, що підлягає стягненню на користь позивача слід брати до уваги не кількість робочих днів, як це передбачено Порядком №100, а кількість календарних днів, як це визначено Порядком №260.

Так, відповідно до пункту 8 розділу III Порядку №260 одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Враховуючи, що невідшкодованим залишився період затримки остаточного розрахунку з позивачем при звільненні з 16.10.2019 по 30.01.2020 тривалістю 107 днів, сума, що підлягає стягненню на користь позивача становить 114 672, 97 грн. (1071,71 грн. х 107).

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Оскільки відповідач не виплатив у день звільнення позивачеві належні йому суми, зокрема, грошове забезпечення за невикористану щорічну відпустку, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування до відповідача визначених у статті 117 КЗпП заходів відповідальності шляхом стягнення з нього на користь позивача 114672,97 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач є інвалідом ІІ групи, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору.

Доказів понесення ним інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять, відтак судові витрати, які б підлягали розподілу, відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління поліції охорони в Київській області (місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових,8; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 63517,73 грн.) грошову компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2019 по 30.01.2020 у розмірі 114 672, 97 грн. (сто чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят дві гривні дев`яносто сім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.