Справа № 400/7936/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 липня 2022 р. № 400/7936/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №400/7936/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у встановленні та виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням раніше виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Зазначеним рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області подати звіт про виконання цього рішення суду та встановлено строк для подання звіту - тридцять календарних днів, що обчислюється з дати набрання цим рішенням суду законної сили.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2022 року у справі №400/7936/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №400/7936/21 - скасовано в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та в цій частині ухвалено нову постанову, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати доходу за затримку виплати пенсії; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди 2393 грн. (дві тисячі триста дев`яності три гривні); закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не проведення на загальних підставах і без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, не виплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року в сумі 5475,26 грн.; про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №400/7936/21 залишено без змін.

27.05.2022 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області надійшов звіт про виконання рішення суду у справі № 400/7936/21, в якому зазначено, що 11.05.2022 Головним управлінням на виконання рішення суду від 22.11.2021 та постанови суду від 28.04.2022 по справі № 400/7936/21 проведено перерахунок пенсії, розмір пенсії склав 7895,60 грн., загальний розмір доплати за період з 01.07.2021 по 31.05.2022 становить 22000,00 грн., розмір компенсації втрати частини доходу за період з 01.07.2021 по 31.05.2022 становить 1362,00 грн., що буде виплачено в межах наданих асигнувань. Згідно ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV). Відповідно до ст. 73 Закону України № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом Укораїни № 1058. Бюджет Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Обсяг бюджетних призначень Пенсійному фонду України на 2022 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду на даний час не затверджено. Вказав, що виконання рішення суду про стягнення коштів з органів державної влади покладається на органи Державної казначейської служби, що в свою чергу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2021 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного місцевих бюджетів або боржників». Отже, стягнення моральної шкоди, завданої органами Пенсійного фонду України здійснюється за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Отже, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі № 400/7936/21, постанова П`ятого апеляційного адміністртивного суду від 28.04.2022 по справі № 400/7936/21 виконуються Головним управлінням відповідно до покладених судом зобов`язань та в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

01.06.2022 року канцелярією суду було зареєстровано клопотання позивача, в якому він просив суд:

- за тривале умисне невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р. у справі №400/7936/21 накласти на начальника Головного управління ПФУ в Миколаївській області (зазначити у ухвалі суду П.І.Б. адресу, рнокпп), штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- половину суми штрафу стягнути на користь Державного бюджету України: адміністрація України (, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021);

- половину суми штрафу стягнути на користь позивача;

- зобов`язати відповідача у строк до 10 днів з дня винесення ухвали суду подати суду

новий звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. у справі №400/7936/21.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що незважаючи на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року, яке набрало законної сили відповідач до теперішнього часу його не виконав.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується клопотання позивача, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №400/7936/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у встановленні та виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням раніше виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Зазначеним рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області подати звіт про виконання цього рішення суду та встановлено строк для подання звіту - тридцять календарних днів, що обчислюється з дати набрання цим рішенням суду законної сили.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2022 року у справі №400/7936/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №400/7936/21 - скасовано в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та в цій частині ухвалено нову постанову, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати доходу за затримку виплати пенсії; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди 2393 грн. (дві тисячі триста дев`яності три гривні); закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не проведення на загальних підставах і без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, не виплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року в сумі 5475,26 грн.; про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №400/7936/21 залишено без змін.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №400/7936/21 набрало законної сили.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безмовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приписи статті 382 КАС України не передбачають умови, при настанні яких має бути застосована вказана процесуальна форма судового контролю. А отже, суд має оцінювати та враховувати обставин у кожній конкретній справі окремо.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , він просить суд накласти на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів з огляду на те, що незважаючи на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року, яке набрало законної сили, відповідач до теперішнього часу не здійснив виплату ОСОБА_1 загального розміру доплати за період з 01.07.2021 по 31.05.2022 у сумі 22000,00 грн.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду по справі № 400/7936/21, головним управлінням 11.05.2022 Головним управлінням на виконання рішення суду від 22.11.2021 та постанови суду від 28.04.2022 по справі № 400/7936/21 проведено перерахунок пенсії, розмір пенсії склав 7895,60 грн., загальний розмір доплати за період з 01.07.2021 по 31.05.2022 становить 22000,00 грн., розмір компенсації втрати частини доходу за період з 01.07.2021 по 31.05.2022 становить 1362,00 грн.

Як вбачається зі звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року, сума заборгованості, буде виплачена позивачу після надходження коштів з Державного бюджету України, призначених на цю мету.

Згідно ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII виплата пенсії, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до підпункту 4 підрозділу 1 «Розроблення та затвердження бюджету Пенсійного фонду» розділу II «Бюджет Пенсійного фонду та його формування» Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 року № 21-2 доходи Пенсійного фонду мають цільове призначення і спрямовуються виключно на фінансування пенсійних виплат та інших виплат, які пов`язані із функціонуванням системи пенсійного забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Відповідно до ст. 73 Закону України № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом Укораїни № 1058.

Судом встановлено, що обсяг бюджетних призначень Пенсійному фонду України на 2022 рік на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду на даний час не затверджено.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетним кодексом України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, зокрема, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України чи законом про Державний бюджет України.

Також, взгідно абз. 4 ч. 1 ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Виплата донарахованої суми на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі № 400/7936/21 буде здійснена за наявності відповідного фінансування в межах затверджених бюджетних призначень.

Таким чином, відповідачем не надано до суду доказів на виконання судового рішення у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для прийняття звіту відповідача.

Що стосується накладення штрафу на начальника ГУ ПФУ в Миколаївській області за невиконання судового рішення у даній справі, в порядку ст. 382 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Як зазначалось вже вище, на виконання рішення суду по справі № 400/7936/21, головним управлінням 11.05.2022 Головним управлінням на виконання рішення суду від 22.11.2021 та постанови суду від 28.04.2022 по справі № 400/7936/21 проведено перерахунок пенсії, розмір пенсії склав 7895,60 грн., загальний розмір доплати за період з 01.07.2021 по 31.05.2022 становить 22000,00 грн., розмір компенсації втрати частини доходу за період з 01.07.2021 по 31.05.2022 становить 1362,00 грн.

Як вбачається зі звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року, сума заборгованості, буде виплачена позивачу після надходження коштів з Державного бюджету України, призначених на цю мету.

Таким чином, відповідач в особі керівника Головного управління, поза розумним сумнівом, вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного.

Фактична невиплата нарахованих сум зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття.

Отже, за умови дотримання Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, в ухвалі від 19 травня 2015 року № 21-1044а15 та в постанові від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18.

До того ж слід зауважити, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій.

При цьому основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Водночас суд зазначає, що прийняття судом рішення про накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу у даному випадку не вплине на виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, та, відповідно, не відновить його право.

Суд також враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду. Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи Верховний Суд не вбачає наявності таких підстав.

Зважаючи на те, що Головне управління ПФУ в Миколаївській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, дотримуючись при цьому законодавчих приписів, суд доходить до висновку про передчасність застосування до начальника Головного управління штрафу за несвоєчасне виконання судового рішення.

Суд також звертає увагу на Постанову Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги, починаючи з 1 квітня 2021 року вноситься зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі - Порядок).

Пунктом 3 Постанови закріплено, що Пенсійний фонд України до 1 квітня 2021 року проводить підготовчі технічні, заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій. Постановою також внесено зміни до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, відповідно до якого саме Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Пенсійний фонду України листом від 25.06.2021 № 2800-04-5/30473 звернувся до головного розпорядника коштів Міністерства соціальної політики України про порушення питання про збільшення асигнувань з державного бюджету (бюджетна програма за КПКВК 2506080 Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду) на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у 2021 році та повторно ініціювати відкриття для Пенсійного фонду України окремої бюджетної програми Погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Проте, збільшення видатків на фінансування вказаної бюджетної програми Міністерством соціальної політики України, а відповідно Пенсійним фондом України для Головного управління на даний час не проведено.

За вказаного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що фактична невиплата нарахованих сум зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є ПФ України, спрямовується на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття.

Також з поданої заяви не вбачається, а судом не встановлено, що головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області створює перешкоди для виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, беручи до уваги висновки Верховного Суду у постановах, які було зазначено вище, суд не вбачає підстав для накладення на керівника ГУ ПФУ в Миколаївській області штрафу за невиконання рішення суду у цій справі у повному обсязі.

Підсумовуючи, суд зазначає, що оскільки правових підстав для накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в Миколаівській області немає, водночас суд наголошує, що це не звільняє орган ПФУ від обов`язку виконати рішення суду, ухвалене на користь позивача, а тому суд доходить висновку про необхідність встановлення Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області нового строку для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. у справі №400/7936/21 - два місяця після отримання копії даної ухвали.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про накладення на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штрафу у розмірі 40 прожиткових мінімумів та встановлення нового строку для подання звіту.

Керуючись статтями 243, 248, 382 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про накладення на начальника ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області штрафу у розмірі 40 прожиткових мінімумів та зобов`язання відповідача у строк до 10 днів з дня винесення ухвали суду подати суду новий звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. у справі №400/7936/21 задовольнити частково.

Встановити Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. у справі №400/7936/21 - два місяця після отримання копії даної ухвали.

В решті вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Г.В. Лебедєва