Справа № 580/10527/21
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року справа № 580/10527/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Паламаря П.Г.,

за участю секретаря Трегулова Б.Л.,

представника позивача Борисова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконної бездіяльності та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, далі позивач) з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, пр. Музейний, 2Д), в якій просить:

-визнати незаконною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині не вжиття дій для закінчення виконавчого провадження ВП № 65270573;

-скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП № 65270573 від 26.05.2021 та від 19.08.2021;

-стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРГІОУ 43315602) на користь Департаменту патрульної поліції () кошти, які було безспірно списано з рахунків ДПП у розмірі 24402 (двадцять чотири тисячі чотириста дві) грн. 96 коп.;

-стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () на користь Департаменту патрульної поліції () понесені ним судові витрати у сумі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що бездіяльність державного виконавця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невжиття дій та закриття виконавчого провадження №65270573, а також постанови про стягнення виконавчого збору та витрат за невиконання рішення суду є протиправними, оскільки при їх винесенні не перевірено факт виконання судового рішення Департаментом патрульної поліції. Позивач зазначає, що Департаментом патрульної поліції рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження про що повідомлено державного виконавця листом.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити повністю.

Відповідач до суду відзиву проти позову не надав, однак надано копію матеріалів виконавчого провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

09.03.2021 року Департаментом патрульної поліції отримано звернення ОСОБА_1 від 02.03.2021 б/н (вх. ДПП від 09.03.2021 №3-3966), в якому заявник, з урахуванням попередньо поданої заяви від 20.07.2020 б/н, просив: «Виплатити надбавку за особливості проходження служби в період карантину під час забезпечення життєдіяльності населення, в період з 12.03.2020 по 20.05.2020 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020. З урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні №580/3910/20 від 14.01.2021.».

08.04.2021 ДПП листом №3-3966/41/5/05-2021 надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 02.03.2021 б/н (вх. ДПП від 09.03.2021 № 3-3966), яка дублювала вимоги його попередньої заяви від 20.07.2020 б/н (вх. ДПП від 22.07.2020 № 3-11380), про те, що його заяву розглянуто та направлено запит на потребу у відповідних додаткових коштах до Національної поліції України. Додаткову доплату за несення ним служби у період дії карантину буде здійснено після виділення фінансування Національною поліцією України на зазначені цілі.

26.05.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65270573 з примусового виконання виконавчого листа №580/3910/20, виданого 14.01.2021 Черкаським окружним адміністративним судом про зобов`язання Департаменту патрульної поліції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2020 щодо нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення за період з 12.03.2020 по 20.05.2020, у відповідності до вимог та положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні суду.

26.05.2021 в межах виконавчого провадження ВП №65270573 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 24000грн.

19.08.2021 в межах виконавчого провадження ВП №65270573 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 402,96грн.

13.07.2021 за вих. №15773/41/3/02-2021 Департаментом патрульної поліції на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлено лист з підтверджуючими документами про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/3910/20. Отримано відповідачем 22.07.2021 року за вх. №9339.

22.10.2021 безпірно списано з Департаменту патрульної поліції грошові кошти з виконавчого збору та витрати виконавчого провадження у відповідності до повідомлень ГК ДКСУ у Київській області.

В подальшому, постановою державного виконавця від 10.11.2021 виконавче провадження №65270573 було закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до положень ст. 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються зокрема з: - виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; - стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Виконавчий збір згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд наголошує, що в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом, що прямо передбачено ч. 3 ст. 40 вказаного Закону.

Частиною 5 ст. 27 Закону №1404-VIII визначений виключний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується, зокрема:

-за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

-у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

-якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

-за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

-у разі виконання рішення приватним виконавцем;

-за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім цього, у відповідності до ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору та витрат є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець в межах відкритого виконавчого провадження, незалежно від проведених заходів з примусового виконання рішення і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що з моменту відкриття виконавчого провадження (26.05.2021) та до моменту винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (10.11.2021) державним виконавцем здійснювались дії з примусового виконання виконавчого листа №580/3910/20, виданого 14.01.2021 Черкаським окружним адміністративним судом, що підтверджується інформаційною довідкою про виконавче провадження.

Однак, суд звертає увагу, що рішення суду по справі №580/3910/20 було виконано позивачем 08.04.2021 року, тобто до винесення відповідачем постанови від 26.05.2021 про відкриття виконавчого провадження, а Закон України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік підстав, коли боржник звільняється від сплати виконавчого збору, який в свою чергу розповсюджується на позивача.

Оскільки відповідач не довів правомірності дій, пов`язаних з прийняттям оскаржених постанов, а також їх законність, позов підлягає задоволенню в даній частині.

Щодо позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) кошти, які було безспірно списано з рахунків ДПП суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №1404-VIII, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на підставі платіжних доручень №1702 від 21.10.2021 на суму 24000грн. (стягнення виконавчого збору) та №1701 від 21.10.2021 на суму 402,96грн. (витрати виконавчого провадження) з Департаменту патрульної поліції на користь Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стягнуто грошові кошти згідно спірних постанов, які скасовані судом.

При цьому, приписами ст. 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України, казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі- Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба (відповідач).

Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення помилково сплаченої суми) з Державного бюджету.

Як встановлено судом, позивач не звертався до відповідача з відповідними заявами щодо повернення помилково сплачених коштів, а відповідно і не отримав подання органу стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

У зв`язку із викладеним, суд звертає увагу на те, що повернення помилково сплачених коштів - не є спірним у правовідносинах, що досліджуються у даній справі, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовив у їх поверненні та відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть протиправно застосовані такі дії у майбутньому, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо визнання незаконною бездіяльності державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині не вжиття дій для закінчення виконавчого провадження ВП № 65270573 то суд зазначає таке.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону №1404-VIII, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Судом встановлено, що лист Департаменту патрульної поліції від 13.07.2021 за вих. №15773/41/3/02-2021 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримано 22.07.2021 року за вх. №9339.

При чому, виконавче провадження №65270573 було закрито на підставі постанови державного виконавця від 10.11.2021.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача, що відповідачем допущено бездіяльність щодо не вжиття дій для закінчення виконавчого провадження №65270573 саме 22.07.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору підлягають частковому відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині не вжиття дій для закінчення виконавчого провадження №65270573 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Визнати протиправними та скасувати постанови від 26.05.2021 «Про стягнення виконавчого збору» та від 19.08.2021 «Про стягнення витрат виконавчого провадження» в межах виконавчого провадження №65270573.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Департаменту патрульної поліції () за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції () судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя Петро ПАЛАМАР