Справа № 308/12700/16-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 308/12700/16-а пров. № А/857/3284/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2020 року, прийняте суддею Малюк В.М. у місті Ужгороді, повний текст складено 28.12.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чопської міської ради Закарпатської області про визнання незаконними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом про визнання неправомірним та скасування рішення Чопської міської ради Закарпатської області від 23 серпня 2016 року №18 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою»; визнання неправомірним та скасування рішення цієї ж ради від 22 вересня 2016 року №16 «Про відмову у передачі безоплатно в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства»; зобов`язання затвердити проект відведення земельної ділянки та передати ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га кадастровий номер :11:014:0011 для ведення особистого селянського: господарства, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язати державного реєстратора Чопської міської ради Закарпатської області зареєструвати за ним право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об`єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Суд зазначив, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу (ВК) України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі суперечить нормам статей 59,83, 84 ЗК України.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги навколо озера, тому на дану ділянку поширюється окремий порядок надання та використання. Крім цього, проект землеустрою на цю земельну ділянку не погоджувався з природоохоронним органом.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що у позивача наявні дозвільні документи, висновки, погодження, тощо.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилався на ст.ст.3,10,88,89 Водного кодексу України. Зазначає, що ст. 3 та 10 є загальними.

Крім того, відповідач покликався на паспорт водного об`єкту ставка. Однак, даний паспорт без виділення земельної ділянки під прибережні захисні смуги не є законним доказом та підставою для відмови позивачу у наданні у власність земельної ділянки.

Звертає увагу на те, що на момент подання позивачем до відповідача 10.05.2016 року проекту землеустрою не існувало ні паспорту водного об`єкту ставка, ні рішення від 23.08.2016 року №18 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою».

У судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.09.2015 року Чопська міська рада Закарпатської області прийняла рішення №18 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». Згідно даного рішення вказаною радою надано ОСОБА_2 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 0,35 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі вищенаведеного рішення ради, ОСОБА_2 замовив у Приватного підприємства «Технології інформаційних систем аналізу» розроблення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

22.10.2015 року відділом містобудування та архітектури Чопської міської ради надано висновок, яким погоджено представлений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства (а.с.7).

Даний проект землеустрою отримав позитивний висновок Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області від 16.03.2016 року №31-709-0.3-976/2-16. (а.с.6)

10.05.2016 року позивач подав заяву та оригінал проекту землеустрою до Чопської міської ради.

В подальшому, поданням Управління міського господарства земельних відносин та Державного архітектурного-будівельного контролю запропоновано винести на розгляд сесії Чопської міської ради питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж захисної смуги об`єкту ставка за адресою АДРЕСА_1 .(а.с. 48)

15.08.2016 року протоколом засідання комісії з питань земельних відносин та містобудування Чопської міської ради №10, розглянувши заяву ОСОБА_1 про передачу безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га, кадастровий номер - :11:014:0011, для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , вирішено дане питання винести на розгляд сесії ради. (а.с. 49)

23.08.2016 року рішенням Чопської міської ради Закарпатської області №18 вирішено надати дозвіл Територіальній громаді м. Чоп на розробку проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж захисної смуги водного об`єкту ставка за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.8).

22.09.2016 року рішенням п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Чопської міської ради Закарпатської області № 16, вирішено відмовити ОСОБА_1 у передачі безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0,35 га, кадастровий номер :11:014:0011 для ведення особистого селянського господарства по Мукачівське шосе в м.Чоп, відповідно до ст. 3,10,88,89 Водного кодексу України, керуючись ст.12, п.2 ст.59, 60, п.г ст. 164 Земельного кодексу України, пп. 34 п.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи паспорт водного об`єкту - ставка та рішення тринадцятої сесії Чопської міської ради сьомого скликання від 23.08.2016 року №18.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Статтею 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Як вказано у частині шостій статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до відповідача з заявою від 10.05.2016 року просив безоплатно передати в приватну власність земельну ділянку із земель водного фонду державної власності для ведення особистого селянського господарства.

Згідно публічної кадастрової карти України земельна ділянка, яку планувалося надати ОСОБА_1 у приватну власність (кадастровий номер :11:014:0011) охоплює берег озера та безпосередньо межує з кромкою води.

Статтею 58 ЗК України визначено склад земель водного фонду. До земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Статтею 4 ВК України встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Отже, до земель водного фонду належать землі, які за своїм призначенням сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Правовий режим прибережних захисних смуг визначається положеннями статей 60, 62 ЗК України та статей 88, 90 ВК України.

Частиною першою статті 60 ЗК України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту (ч.3 ст.60 ЗК України).

Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Статтею 88 ВК України визначено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,3 кадастровий номер :11:014:0011, за адресою: Мукачівське шосе в м.Чоп, знаходиться в межах прибережної захисної смуги навколо озера.

Землі прибережних захисних смуг, як було зазначено вище, є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27 квітня 2022 року в справі № 483/301/20.

Як вбачається з матеріалів справи, спірну земельну ділянку планувалося передати позивачу для ведення особистого селянського господарства, що суперечить ч.2 ст.61 ЗК України, оскільки у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що:

«заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу .

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою.

У спорах щодо прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, недопущенні погіршення екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Судом встановлено, що проект землеустрою на земельну ділянку площею 0,3 кадастровий номер :11:014:0011, за адресою: Мукачівське шосе в м.Чоп, не погоджувався з природоохоронним органом.

З приводу покликання апелянта на те, що на момент подання до відповідача 10.05.2016 року проекту землеустрою не існувало ні паспорту водного об`єкту ставка, ні рішення від 23.08.2016 року №18 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою», колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд України у постановах від 22.04.2015 року в справі № 6-52цс15, від 01.07.2015 року в справі №6-184цс15 дійшов висновку, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них».

Водночас, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір і межі встановлено законом, а тому такі земельні ділянки, що належали до земель водного фонду, не можуть бути передані у приватну власність (стаття 83 ЗК України) (постанова Верховного Суду України від 02.09.2014 року в справі №3-52гс14).

Зазначені правові позиції щодо встановлення прибережної захисної смуги навіть за відсутності відповідного проекту землеустрою було підтримано Верховим Судом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 року в справі №372/2180/15-ц; постанова Касаційного господарського суду від 25.04.2018 року в справі №904/5974/16; постанова Касаційного адміністративного суду від 05.06.2019 року в справі №806/3602/15).

Тобто, сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, який охороняється законом, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27 липня 2021 року в справі № 540/2450/18.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09 квітня 2021 року Серії НОМЕР_1 .

Згідно з п.5 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі: у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Разом з тим, ч.2 ст.319 КАС України передбачає, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду прийняте 18 грудня 2020 року, ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09 квітня 2021 року Серії 1 НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції за його позовом.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Таким чином, враховуючи усе вищенаведене, а також те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому підстав для закриття провадження немає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2020 року в справі №308/12700/16-а без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 15.07.2022 року