Справа № 160/5423/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2022 року Справа № 160/5423/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4) про визнання протиправним та скасування наказу,-
13.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» від 28.02.2022 року № 43/ОС-22 «Про особовий склад» в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму охорони в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4);
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що Наказ ід 28.02.2022 року № 43/ОС-22 «Про особовий склад» в частині звільнення ОСОБА_1 є необгрунтованим та протиправним, тому підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4) про визнання протиправним та скасування наказу та відкрити провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання призначити на 28.04.2022 року об 11:15год.
У судове засідання 28.04.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 19.05.2022 року о 10:15год.
19.05.2022 року у судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи доказів належності повідомлення відповідача про розгляд справи, суд відклав розгляд справи до 07.06.2022 року о 10:00год.
07.06.2022 року ОСОБА_1 долучено докази до матеріалів справи, такі як: розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу щодо ОСОБА_1 станом на 07.06.2022 року від 03.06.2022 року.
Судове засідання 07.06.2022 року було відкладене у зв`язку з необхідністю витребування документів від відповідача.
Ухвалою суду від 07.06.2022 року витребувано від Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» належним чином засвідчені матеріали службового розслідування щодо ОСОБА_1 , а також інформацію про дату ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення, інформацію про дату ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про початок та підстави проведення службового розслідування та інформацію щодо пропонування ОСОБА_1 надати пояснення щодо обставин справи, з приводу чого проводилось службове розслідування.
21.06.2022 року у судове засідання з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, проте, 08.06.2022 року представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за відсутності останнього, так як юрисконсульт Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» призваний на військову службу до Збройних сил України.
23.06.2022 року на виконання ухвали від 07.06.2022 року представником відповідача надано наступні документи: табель обліку використання робочого часу чергової зміни №3 за лютий 2022 року; лист від 28.03.2022 року з додатками (витяг з наказі від 28.02.2022 року №43/ОС-22; норми професійної етики; присяга; бухгалтерська довідка; посадові обов`язки та аркуш ознайомлення); копія наказу від 07.02.2022 року №21/ОС-22; копія Наказу від 28.02.2022 року №37/ОС-22; копія висновку службового розслідування та матеріалів відносно ОСОБА_1 .
У судове засідання 07.07.2022 року представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивача 07.07.2022 року подано заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, вищевикладені правові норми та вказані обставини, суд вважає доцільним розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд зазначає.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі з 28.12.2014 року по 28.02.2022 року.
Наказом №75 о/с від 25.12.2014 року призначено новоприйнятого із випробувальним терміном 6 місяців ОСОБА_1 молодшим інспектором 2 категорії чергової зміни №3.
15.03.2022 року представником позивача надіслано адвокатський запит про надання інформації щодо порушення позивачем Правил внутрішнього трудового розпорядку або невиконання посадових обов`язків, інструкцій; копії наказу про звільнення Скрипника від 28.02.2022 року; копію посадової інструкції, з якою ОСОБА_1 ознайомлений або копію трудового договору (контракту), підписаного ОСОБА_1 ; довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 .
Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» листом №4/7-3822 від 28.03.2022 року надано відповідь на адвокатський запит від 15.03.2022 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 28.12.2014 року по 28.02.2022 року.
06.02.2022 року оперуповноваженим ОСОБА_4 складено рапорт, що 06.02.2022 року під час догляду особового складу чергової зміни №3 на КПП-1 з пропуску людей було доглянуто особисті речі молодшого інспектора 2-ї категорії відділу режиму і охорони прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 та виявлено наступні заборонені речі: пляшка коньяку об`ємом 0,5 л «Арарат»; мобільний телефон марки «Iphone 11»; грошові кошти у сумі 2600 гривень купюрами по 200 грн та 2000 доларів купюрами по 100. По даному факту ОСОБА_1 надав письмові пояснення.
Акт від 06.02.2022 року складений у зв`язку з тим, що під час перетину КПП №1 у молодшого інспектора 2-ї категорії відділу режиму і охорони прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 було виявлено грошові кошти у сумі 2600 гривень купюрами по 200 грн та 2000 доларів купюрами по 100.
06.02.2022 року позивачем надано письмові пояснення щодо виявлених при догляді особистих речей та вказав, що грошові кошти отримано від дружини після продажу її дачі для передачі бабусі, алкогольний напій для вживання в неробочий час; мобільний телефон та зарядний пристрій для використання в особистих цілях, а саме: для зв`язку з рідними.
Наказом №21/ОС/СТ-22 від 07.02.2022 року призначено службове розслідування за фактом проносу заборонених предметів, визначено Голову комісії підполковник внутрішньої служби ОСОБА_5 , члени комісії майор внутрішньої служби, виконуючий обов`язки заступника начальника УВП з оперативної роботи начальника оперативного відділу Яловий Вадим Васильович; майор внутрішньої служби, начальник відділу режиму і охорони, ОСОБА_6 ; майор внутрішньої служби, начальник відділу по роботі з персоналом, ОСОБА_7 . Зазначеним наказом також відсторонено ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування від виконання службових обов`язків за займаною посадою.
Наказом ДУ «ДУВП (№4)» від 28.02.2022 року №43/ОС-22 відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та п.6 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» його звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони (чергова зміна №3), 28.02.2022 року.
Наказом ДУ «ДУВП (№4)» від 28.02.2022 року №37/ОС/СТ-22 за грубе порушення службової дисципліни на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України за дисциплінарний проступок, вчинений 06.02.2022 року.
У висновку службового розслідування від 28.02.2022 року щодо спроби занесення заборонених речей на територію установи, що охороняється, прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшим інспектором 2 категорії відділу режиму і охорони зазначено, що, в результаті проведення службового розслідування, комісією пропонується звільнити з органів Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_1 .
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України N 2713-IV від 23.06.2005 «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Згідно із ч. 5 ст. 23 вказаного Закону на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Частинами 1 та 3 статті 13 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі Закон №2337-VIII, Дисциплінарний статут) зазначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (ч. 3 ст. 14 Закону №2337-VIII).
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (ч. 4 ст. 14 Закону №2337-VIII)..
Наказом начальника установи, полковника внутрішньої служби, Віктора Єрмаченко №21/ОС/СТ-22 від 07.02.2022 року призначено службове розслідування у зв`язку з виявленням факту проносу заборонених речей на територію установи ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до п.п. 1-2 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Пунктом 1 розділу IV Порядку № 893 та ч.9 ст. 15 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;
Стаття 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень (вказана норма продубльована пунктом 3 розділу IV Порядку № 893). Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.
Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває на чергуванні або патрулюванні, здійснюється лише після закінчення ним чергування, патрулювання або заміни його іншим поліцейським.
У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.
Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.
Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.
Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 06.02.2022 року надано письмові пояснення щодо події, яка стала підставою для проведення службового розслідування. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що Наказ про призначення службового розслідування за фактом проносу заборонених предметів прийнято 07.02.2022 року, що є порушенням 2 розділу V Порядку № 893, яким обумовлено, що службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Тобто, виключно в межах службового розслідування, після прийняття Наказу про проведення такого розслідування, можуть відбиратись пояснення від особи про подію, яка стала підставою для службового розслідування.
При цьому у період з 07.02.2022 року до 28.02.2022 року (по дату складення висновку службового розслідування) інші пояснення у позивача не відбирались, що не відповідає статті 18 Дисциплінарного статуту.
Таким чином, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено обізнаність ОСОБА_1 щодо проведення службового розслідування: відсутність письмових пояснень, які б були відібрані у позивача після прийняття наказу про призначення службового розслідування та / або копії поштового повідомлення вручення або невручення копії наказу.
Пунктами 7 та 8 розділу IV Порядку № 893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.
З аналізу вищенаведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування.
Крім того, Розділом VI Порядку № 893 регламентовано норми щодо матеріалів оформлення службового розслідування, зокрема, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:
дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;
підстава для проведення службового розслідування;
форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).
В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
З аналізу змісту вступної та описової частин висновку встановлено, що вона не містить вказівки щодо форми розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження). Також, з Наказу про призначення службового розслідування убачається, що він не містить у собі пункту, в якому визначено форму проведення службового розслідування відносно позивача.
Одночасно, суд зазначає, що в описовій частині висновку дисциплінарної комісії відсутня інформація про отримання пояснень від позивача після прийняття наказу про призначення службового розслідування, але наявне посилання на пояснення позивача від 06.02.2022 року, що суперечить положенням вищевказаних нормативно-правових актів.
Стосовно Наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд вказує таке.
Згідно з п.2 Розділу VIІ Порядку № 893 наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.
У матеріалах справи відсутнє підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 із даним наказом, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про порушення відповідачем доведення тексту наказу до позивача.
Щодо вимоги позивача про стягнення з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29 лютого 2022 року по дату постановлення судом рішення по даній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 року у справі №21-395а13 зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі за текстом Порядок №100).
Відповідно до пункту 2,5 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з п.25 Наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» особам рядового і начальницького складу, поновленим на службі або попередній посаді за рішенням суду у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням на іншу посаду, за час вимушеного прогулу виплата здійснюється з розрахунку середньоденного грошового забезпечення, яке особа рядового чи начальницького складу отримувала у місяці незаконного звільнення, або різниці в ньому за час перебування на нижчеоплачуваній посаді.
Відповідно до п.2 Глави 22 одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Позивачем та представником відповідача надано бухгалтерську довідку, відповідно до якої розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 9759грн 21коп та вказано, що одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Таким чином, одноденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 дорівнює 325грн 30коп (9759грн 21коп / 30).
Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.
Згідно частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 50 000 грн суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Водночас варто зазначити про те, що поєднувати в одному провадженні дві пов`язані вимоги, як-от про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, є правом позивача. Якщо він не скористався цією можливістю одразу при зверненні з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, то вдруге заявляти адміністративний позов вже з вимогою про стягнення моральної шкоди, заподіяної цією протиправною дією/бездіяльністю (якщо адміністративний суд це встановить) позивач не може, оскільки ця вимога тепер може розглядатися тільки в порядку цивільного або господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу сторін).
Таким чином, питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 березня 2020 року по справі №818/699/17).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п.57).
У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
Необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.
Слід зазначити що сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно (Постанова ВС від 10.06.2021 року по справ №640/963/19).
Позивач пояснює, що моральна шкода спричинена йому у зв`язку з протиправним звільненням та застосуванням тиску і як наслідок перебуває у пригніченому стані; завдано репутаційних втрат, бо згідно з Дисциплінарним статутом наказ про звільнення доводиться до всього штату; в даний час дуже складно знайти роботу, в тому числі через звільнення за порушення трудової дисципліни на службі, тому перебуває в депресії та постійному стресі; змінилось звичне життя, соціальні зв`язки та ін.
ОСОБА_1 вказує, що на підтвердження моральних підтверджень, надає відповідні докази, однак, у матеріалах справи, окрім, документів, що стосуються службового розслідування, відсутні інші докази.
Суд наголошує, що матеріалами справи не підтверджені моральні страждання позивача, наприклад, висновком експертизи моральної шкоди, консультативними висновками лікарів тощо.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» підлягають частковому задоволенню.
Згідно частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:
2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць
3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Отже, рішення суду про поновлення позивача на молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму охорони в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4) та стягнення грошового утримання у межах стягнення за 1 місяць підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» від 28.02.2022 року № 43/ОС-22 «Про особовий склад» в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму охорони в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму охорони в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)".
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах грошового забезпечення за один календарний місяць.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко