Справа № 580/1387/20
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року справа № 580/1387/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивачу обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статсус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 25.04.2019 перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статсус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи без застосування формули, визначеної в Постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та без обмеження пенсії максимальним розміром;

- встановити судовий контроль за виконанням відповідачем судового рішення, зобов`язавши його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 06 до 25 червня 1986 року виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС та отримав опромінення. Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії з 25.04.2019, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи без застосування формули, зазначеної в Постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 Про підвищенні рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та без обмеження її максимальним розміром. Листом від 13.04.2020 відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. На думку позивача, як особа з інвалідністю унаслідок війни І групи, набув право на перерахунок пенсії в розмірі, що має визначатися у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року згідно з частиною третьою статті 59 Закону №796-XII, тому вважає, що розмір пенсії має розраховуватися без застосування формули, встановленої Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210.

Ухвалою суду від 29.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом, без повідомлення учасників справи.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши до суду 18.05.2020 відзив на позовну заяву, в якому вказав, що на пeрeрaxунoк пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796-ХІІ мають право oсoби, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових нaвчaнняx із застосуванням ядерної зброї під час прoxoджeння служби і внаслідок цього стали oсoбaми з інвалідністю. Тобто такий перерахунок із п`ятикратного розміру передбачено тільки особам, які підпадають під вищевказані критерії. Відповідач звернув увагу, що позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час відрядження, в зв`язку з чим позивач не набув права на перерахунок пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796-ХІІ, оскільки не був військовослужбовцем та брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження служби.

Ухвалою суду від 26.05.2020 зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №520/12609/19.

Ухвалою суду від 15.07.2022 поновлено провадження в даній справі та продовжено її розгляд.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та знаходився в 30-ти кілометровій зоні відчуження в стані бойової готовності в складі Черкаського зведеного загону відповідно до довідки Головного управління в Київській області від 30.11.2009 № 9/0/169.

Відповідно до довідки Головного управління МВС України в Черкаській області від 13.11.2009 № 14/8-3192 ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді командира відділення ВПЧ-6 УВС Черкаського облвиконкому в званні старшого сержанта внутрішньої служби, брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 06.06.1986 до 25.06.1986.

Позивач отримує пенсію по інвалідності І групи від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до статті 54 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, втрата працездатності 85%.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №539089 позивачу встановлено І групу інвалідності з 14.02.2017 у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.02.2017 позивач є особою з інвалідністю І групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 27.02.2019 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії.

31.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до частини 3 статті 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, без застосування формули Порядку №1210 та без обмеження її максимальним розміром.

Листом від 13.04.2020 №971-1175/Ш-03/8-2300/20 відповідач повідомив, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 у справі №580/449/19, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонд України в Черкаській області здійснити з 25.04.2019 перерахунок та виплат ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої частиною 3 статті 59 Закону на 1 січня відповідного року, позивачу проведено перерахунок пенсії. Розмір пенсії, обчислений на виконання судового рішення, позивач отримував до 30.06.2019.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543, яка набула чинності з 01.07.2019, внесено зміни до пункту 91 Порядку № 1210, згідно з якими за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок нього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

З 01.07.2019 пенсію позивача перераховано і її загальний розмір становив 11 561,53 грн., з 01.12.2019 11 609,63 грн.

Отже, для обчислення пенсії позивача з 25.04.2019 із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2019, без застосування Порядку № 1210 немає підстав.

Уважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України від 28.02.1991 №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 59 Закону № 796-XII (у редакції Закону України від 05.10.2006 № 231-V), пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, частина 3 статті 59 Закону № 796-XII (до внесення змін Законом України від 03.10.2017р. № 2148-VІІІ), регулювала порядок обчислення пенсії тільки однієї категорії осіб, а саме: осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій статтю 59 Закону викладено у новій редакції: Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до ст. 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року .

Закон № 2148-VIII, в частині внесених змін, згідно Прикінцевих та перехідний положень, набрав чинності з 01.10.2017.

Порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій частини 3 статті 59 Закону №796-XII свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, внісши зміни до частини 3 цієї статті, законодавець, на виконання мети та основних завдань закону, розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Таким чином, дія статті 59 Закону №796-XII (обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою), поширюється на осіб, які відповідають наступним визначальним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Отже, обов`язковою умовою для застосування положень ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, є участь особи у ліквідації наслідків ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 25 квітня 2019 року №1-р (ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової служби, яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

У згаданому рішенні Конституційного Суду України наголошується на тому, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Викладене, свідчить про те, що положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи, в частині дійсної строкової, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, 25.04.2019.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою, незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у чинній редакції.

Так, стаття 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи містить назву - пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Крім того, статтею 10 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно примітки до ст. 10 Закону №796-XII, тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори , військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, працював на посаді командира відділення ВПЧ-6 УВС Черкаського облвиконкому.

Статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС (категорія 1), підтверджується відповідним посвідченням. Відповідно до довідки МСЕК, позивачу довічно встановлено І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також, у відповідності до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Черкаською облдержадміністрацією видано посвідчення, яке підтверджує встановлення інвалідності І групи.

Суд зазначає, що позивачем не було надано належних доказів того, що на момент ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, його було призвано на навчальні/військові збори, що, у свою б чергу, надавало право на перерахунок пенсії, згідно ч. 3 ст. 59 Закону.

При цьому, відповідач також вказує на те, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що під час ліквідації наслідків на ЧАЕС, він був зайнятий саме, як військовослужбовець, а з наданих документів слідує, що під час участі в ліквідації наслідків на ЧАЕС, позивач не був призваний на військові збори та виконував свої трудові обов`язки на підприємстві.

Суд зазначає, що з урахування висновків зазначеного рішення Конституційного Суду України, незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких розповсюджується приписи ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак, як вбачається з матеріалів даної справи, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зазначений у підтверджуючих документах період - 1986 рік, не як військовозобов`язаний під час проходження військових зборів, натомість його участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, була зумовлена виконанням своїх трудових обов`язків за основним місцем роботи.

Тобто, позивач став особою з інвалідністю внаслідок прийняття участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі загонів Цивільної оборони.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 року №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Таким чином, залучення особи під час ліквідації наслідків ЧАЕС до формувань Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізованих, не свідчить про проходження особою військової служби у цей період.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 320/7028/19.

Підсумовуючи, суд зазначає, що після ухвалення Конституційним Судом України Рішення у справі №1-р (ІІ)/2019, незмінною залишилася та умова, що особи під час участі у ліквідації наслідків ЧАЕС, внаслідок чого отримали інвалідність, повинні були перебувати на службі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.10.2021 року у справі №320/5595/19.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що відмовляючи в перерахунку позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд також зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, суд врахував, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, а не порядок її розрахунку, оскільки у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати пенсія позивачу не нараховувалась, в тому числі і із розрахунку формули Порядку №1210, а також не обмежувалась максимальним розміром.

Відповідно питання щодо можливості/неможливості застосування формули Порядку №1210 та обмеження максимальним розміром при обрахунку пенсії є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, вимоги щодо перерахунку пенсії без врахування формули Порядку №1210 та без обмеження максимальним розміром, суд вважає передчасними, в задоволенні яких також належить відмовити як взаємопов`язаних.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ