Справа № 640/28969/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Кармазін О.А., Катющенко В.П., Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Ганечко О. М., Василенка Я.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови в частині, за апеляційними скаргами Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просила (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 15.04.2020 № 288 «Про внесення змін до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції» в частині викладення у новій редакції абзацу другого п. 17 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою КМУ № 1128 від 25.12.2015 наступного змісту: «У разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує повторний розгляд такої скарги відповідно до цього Порядку».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 15.04.2020 № 288 "Про внесення змін до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції" в частині викладення у новій редакції абзацу другого п. 17 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою КМУ № 1128 від 25.12.2015 наступного змісту: "У разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує повторний розгляд такої скарги відповідно до цього Порядку".

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Кабінетом Міністрів України та Міністерством юстиції України подано апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги Кабінету Міністрів України обґрунтовані тим, що основною метою внесених змін є забезпечення права заявника (особи, яка звернулась зі скаргою на дії державного реєстратора) на розгляд скарги Міністерством юстиції України з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні, прийнятому за наслідками оскарження дій органу державної влади. Вказано, що позивачкою ототожнено різні типи правовідносин, а саме: між заявником та Міністерством юстиції України, наслідком яких є прийняття останнім рішення за наслідками розгляду скарги; та між державним реєстратором та Міністерством юстиції України щодо дотримання процедури притягнення реєстратора до відповідальності. Також Кабінетом міністрів України зауважено, що судом здійснено власне тлумачення оскаржуваної норми та належно не досліджено її зміст, не враховано, що внаслідок повторного розгляду скарги ОСОБА_1 не було притягнуто до відповідальності, що свідчить про відсутність порушеного права позивачки в межах спірних правовідносин.

Доводи Міністерства юстиції України, які висловлені в апеляційній скарзі, також стосуються того, що в межах спірних правовідносин відсутнє порушене право ОСОБА_1 , як приватного нотаріуса. Зазначено, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено можливість оскарження рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду, а Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України, а відтак приймаючи постанову № 288 відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, визначені Законом.

Представники апелянтів в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційних скарг, просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснює нотаріальну діяльність у Київському міському нотаріальному окрузі на підставі свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №5324, виданого Міністерством юстиції України 13.09.2004.

07 червня 2019 року ОСОБА_1 було проведено реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: 1) відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку за кадастровим номером :66:108:0002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, зареєстровано право власності на вказану вище земельну ділянку за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, , номер запису про право власності 31927737; право оренди на вказану вище земельну ділянку, орендар ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів та конструкцій" орендодавець: Територіальна громада міста Києва в особі Київської міської рад, номер запису про інше речове право 31928097; право суборенди на вказану вище земельну ділянку, суборендар: ТОВ Атланта Інвест Девелопмент", орендар: ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів та конструкцій", номер запису про інше речове право 31928478; 2) відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку за кадастровим номером :66:105:0002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, зареєстровано право власності на вказану вище земельну ділянку за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, , номер запису про право власності 31924714; право оренди на вказану вище земельну ділянку, орендар ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів та конструкцій" орендодавець: Територіальна громада міста Києва в особі Київської міської рад, номер запису про інше речове право 31926082; право суборенди на вказану вище земельну ділянку, суборендар: ТОВ «Атланта Інвест Девелопмент», орендар: ПрАТ «Дарницький комбінат будівельних матеріалів та конструкцій», номер запису про інше речове право 31926853.

Державна реєстрація іншого речового права (право суборенди) №31928478, №31926853 за ТОВ Атланта Інвест Девелопмент" щодо земельних ділянок, проведена на підставі рішень від 10.06.2019 року № 47245117 та № 47270353.

19 червня 2019 року в порядку статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до Міністерства юстиції України надійшла скарга ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів та конструкцій" з вимогою скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 № 47245117 та № 47270353, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

04 липня 2019 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийнято висновок, яким вирішено задовольнити скаргу ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів та конструкцій" від 19.06.2019 № 55 з доповненнями до неї від 21.06.2019 року № 59 та від 04.07.2019 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 року № 47245117 та № 47270353, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1; тимчасово заблокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 6 місяців.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.07.2019 № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" відповідно до частини другої, п`ятої статті 26, підпункту "а" пункту два частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, скаргу ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів та конструкцій" від 19.06.2019 № 55 задоволено в повному обсязі. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 № 47245117 та № 47270353 прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. Тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру прав на нерухоме майно строком на 6 місяців.

Наказом Міністерства юстиції України від 09.07.2019 № 2077/5 "Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 05.07.2019 № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" відповідно до статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункту 12 Порядку № 1128 внесено зміни до наказу Міністерства юстиції України від 05.07.2019 № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" та вирішено викласти пункт 2 в наступній редакції: "Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 № 47245117 та № 47270353 прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та скасувати записи про державну реєстрацію іншого речового права № 31928478, № 31926853, внесені на підставі цих рішень".

Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 30.06.2020 у справі № 640/21299/19 зокрема встановив, що надана Міністерством юстиції України інформація не містить відомостей про день та час здійснення відповідної публікації на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, що не дає можливості встановити обставини вчасного повідомлення позивача про час і місце розгляду скарги, а тому не приймається до уваги. Крім того, суд встановив, що стаття 34-1 Закону № 755-IV не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру. Проте, застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності. Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи позивачу строк обмеження у доступі до Єдиного державного реєстру, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення. Проте, відповідачем в оскаржуваному наказі не зазначено наведених обставин, що свідчить про те, що спірний наказ № 2056/5 прийнято ним з порушенням норм чинного законодавства.

Згаданою постановою суду визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 05.07.2019 № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" та наказ Міністерства юстиції України від 09.07.2019 № 2077/5 "Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 05.07.2019 № 2056/5 "Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень".

28.08.2020 оприлюднено оголошення про повторний розгляд скарги від 19.06.2019 № 55 відносно позивачки.

Поряд з цим, 15 квітня 2020 відповідачем прийнято постанову № 288 «Про внесення змін до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції», якою викладено у новій редакції пункт 17 згаданого Порядку, а саме:

«Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту можуть бути оскаржені до суду.

У разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує повторний розгляд такої скарги відповідно до цього Порядку (норма, що оскаржується).

У разі скасування судом рішення Мін`юсту про задоволення скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст не пізніше наступного робочого дня з дня надходження судового рішення також забезпечує внесення відповідних відомостей до реєстрів відповідно до закону».

Не погоджуючись із можливістю призначення повторного розгляду скарги та нормою Порядку щодо повторного розгляду скарги, яка вже розглядалася та за якою вже Міністерством юстиції України приймалося рішення, яке було скасовано судом, зумовили звернення позивачки з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що в межах спірних правовідносин первинне рішення про притягнення позивачки до відповідальності скасовано судом, проте спірна норма оскаржуваного акту надає Мін`юсту право повторно прийняти рішення про притягнення нотаріуса до відповідальності, що свідчить про порушення принципів правової визначеності та неможливості повторного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналізуючи обставини справи, доводи апелянтів та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Оцінюючи твердження апелянтів про відсутність порушеного права в межах спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації,

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлено статтею 264 КАС України.

Відповідно змісту частини першої цієї статті, такий порядок поширюється на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до частини третьої статті 264 КАС України, нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності.

Колегія суддів зазначає, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

Дія нормативно-правового акта, має вплив на права та обов`язки осіб, на яких поширюється його дія, як на дату набрання чинності актом, так і упродовж перспективної дії цього документа. Суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких, з погляду суб`єкта правовідносин, відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

Враховуючи описані вище обставини розгляду скарги ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів та конструкцій" з вимогою скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2019 № 47245117 та № 47270353, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, судова колегія приходить до однозначного висновку про наявність права позивачки на оскарження положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2020 № 288 "Про внесення змін до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції".

Окрім того, позивачка будучи приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та здійснюючи повноваження, які безпосередньо пов`язані із державною реєстрацією прав та обтяжень, підпадає під коло осіб, до яких застосовано такий акт та потенційно є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт з огляду на особливості професійної діяльності останньої.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянтів стосовно того, що внаслідок повторного розгляду скарги ОСОБА_1 не було притягнуто до відповідальності, що свідчить про відсутність порушеного права позивачки в межах спірних правовідносин, позаяк диспозиція статті 264 КАС України передбачає можливість оскарження нормативно-правового акту особою, до якої його застосовано, незалежно від подальших наслідків такого застосування.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог та правомірність їх задоволення судом першої інстанції, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом

Суд першої інстанції вірно вказав, що враховуючи згадані конституційні приписи та положення Закону № 1952-IV, у тому числі відносно того, що Мін`юст може приймати лише рішення, які передбачені цим Законом, слід дійти висновку, що Мін`юст не уповноважений повторно переглядати скарги, за якими Мін`юстом прийняті рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації, які надалі скасовані судом, що у свою чергу дає підстави для висновку, що КМ України не уповноважений встановлювати правила повторного розгляду таких скарг, оскільки такі повноваження як для Мін`юсту, так і для КМ України не встановлені Законом № 1952-IV та не випливають з положень Конституції України.

Колегія суддів погоджується з тим, що надавши Мін`юсту такі повноваження щодо повторного перегляду скарг, Кабінет Міністрів України вийшов за межі своїх повноважень, встановлені Законом № 1952-IV, допустивши втручання у діяльність судової гілки влади, порушивши принцип поділу влади, оскільки оскаржувані положення спірного акту по суті надають Мін`юсту повноваження ревізувати судові рішення, які набрали законної сили.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що формулювання оскаржуваного положення шляхом зазначення, що у разі скасування судом рішення Мін`юсту за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст забезпечує повторний розгляд такої скарги відповідно до Порядку, фактично нівелює судовий розгляд та позбавляє особу на право ефективного судового захисту.

Судова колегія критично оцінює доводи Кабінету Міністрів України в апеляційній скарзі стосовно того, що основною метою внесених змін є забезпечення права заявника (особи, яка звернулась зі скаргою на дії державного реєстратора) на розгляд скарги Міністерством юстиції України з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні, прийнятому за наслідками оскарження дій органу державної влади, позаяк спірний абзац п. 17 Порядку не містить жодної згадки щодо необхідності врахування Мін`юстом висновків суду при повторному розгляді скарги. Відтак, згадані посилання апелянта є лише суб`єктивним трактуванням оскаржуваного положення нормативно-правового акта та не відповідають його змісту, а тому відхиляються колегією суддів.

Крім того, формулювання диспозиції оскаржуваного положення та зазначення саме повторного розгляду скарги свідчить, що відповідач не мав на меті вказати новий її розгляд з урахуванням висновків суду.

Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 37 цього Закону загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Відповідно до ч. 9. ст. 37 зазначеного закону Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Надання такого права порушує приписи абзацу третього ч. 3 ст. 37 Закону, оскільки по суті допускають повторний розгляд скарги поза межами строків її розгляду.

У свою чергу, відповідно до ч. 10 статті 37 Закону рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Структура та послідовність положень статті 37 Закону також не дають підстав для висновку про наявність у Мін`юсту повноважень повторно переглядати скаргу, за якою ним прийнято рішення, яке скасовано судом.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що рішення суду у цьому аспекті повинно розглядатись, як остаточне відносно скасованого акту, що відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, а відповідач не є уповноваженим в структурі органів влади встановлювати повторний порядок перегляду скарг, рішення Мін`юсту за якими скасовано судом.

Суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що серед основних засад судочинства, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, є обов`язковість рішень суду. Цьому також кореспондують і положення ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, що по суті має місце у даному випадку у зв`язку із наданням Мін`юсту права повторного перегляду скарги, за якою прийнято рішення Мін`юсту, яке скасовано судом.

Аналогічні норми містяться у ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів», яким передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Так, невід`ємним елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який включає в себе ряд вимог, серед яких можна виділити, крім іншого: обов`язковість судових рішень та їх неухильна виконуваність; повага до принципу res judicata, тобто остаточні судові рішення не повинні переглядатися, окрім чітко встановлених законом випадків, обумовлених винятковими обставинами.

Обов`язковість остаточного судового рішення як основи принципу верховенства права неодноразово розглядав і ЄСПЛ, зазначаючи, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка передбачає принцип юридичної визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами, їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (під питання). Це означає, що суд та інші органи державної влади після ухвалення рішення не мають права на звернення щодо перегляду скарги, стосовно якої вже наявне рішення суду, яке набрало законної сили.

Неодноразово про принцип правової визначеності у своїх справах висловлювався і Конституційний суд України, зокрема у рішенні, що стосувалось повноважень органів державної влади.

У Рішенні від 1 квітня 2008 року № 4-рп/2008 у справі про Регламент Верховної Ради України Конституційний Суд України послався на те, що «поділ державної влади є структурною диференціацією трьох рівнозначних основних функцій держави: законодавчої, виконавчої, судової. Він відображає функціональну визначеність кожного з державних органів, передбачає не тільки розмежування їх повноважень, а й їх взаємодію, систему взаємних стримувань та противаг, які мають на меті забезпечення їх співробітництва як єдиної державної влади. Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі» (абзаци другий, четвертий підпункту 4.1 п. 4 мотивувальної частини).

Цією правовою позицією Конституційний Суд України підтвердив зв`язок принципу поділу влади та принципу правової визначеності, який полягає у визначеності органів законодавчої, виконавчої і судової влади, розмежуванні їх повноважень, та взаємодії цих органів, що сприяє стабільності, підтриманню громадського миру, безпеки і злагоди в державі

Поряд з цим, ч. 1 ст. 61 Конституції України закріплено принцип «Non bis in idem», відповідно до якого ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У випадку, який вище згадано, первинне рішення про притягнення позивачки до відповідальності скасовано судом. Однак, спірна норма оскаржуваного акту фактично надає Мін`юсту право повторно прийняти рішення про притягнення нотаріуса до відповідальності, визначеної скасованим судом рішення Мін`юсту.

Із змісту спірного акту вбачається, що внаслідок його застосування скарга може розглядатися необмежену кількість разів незалежно від висновків суду за рішенням по скарзі, що безперечно є порушенням принципу поділу влади та принципу правової визначеності.

Судом апеляційної інстанції також відхиляються доводи Кабінету Міністрів України в частині того, що позивачкою ототожнено різні типи правовідносин, а саме: між заявником та Міністерством юстиції України, наслідком яких є прийняття останнім рішення за наслідками розгляду скарги; та між державним реєстратором та Міністерством юстиції України щодо дотримання процедури притягнення реєстратора до відповідальності, позаяк нею лише описано обставини, які зумовили звернення з даним адміністративним позовом до суду, та обґрунтовано наявність права на оскарження спірного положення нормативно-правового акта.

Враховуючи вищенаведені норми закону, обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно визнав протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 15.04.2020 № 288 "Про внесення змін до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції" в частині викладення у новій редакції абзацу другого п. 17 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Крім того, апеляційні скарги не містять суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзивах на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови в частині - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови складено 13.07.2022.