Справа № 480/64/22
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року Справа № 480/64/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соп`яненка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проходив військову службу у військовому комісаріаті ІНФОРМАЦІЯ_3. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.01.2020 його було звільнено зі служби за станом здоров`я. При звільненні йому не було виплачено компенсацію за неотримане речове майно. У 2020 році він звернувся до суду із позовом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 14089, 63 грн.

В 2021 році позивач звернувся до суду з позовом про нарахування йому індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 14.04.2015 по 14.04.2020. На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду відповідачем виплачено позивачу грошові кошти в розмірі 4 435, 66 грн. за індексацію грошового забезпечення. Отже, остаточний розрахунок з ним було проведено 30.11.2021.

Вважає, що затримка відповідачем виплати йому індексації грошового забезпечення є протиправною. Наведене стало підставою його звернення до суду з даним позовом.

Просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 сплатити на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 19 719, 71 грн.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов в якому проти позовних вимог він заперечує та зазначає, що прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та індексацію змінюється на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Стверджує, що не має обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації та затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Просить залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 .

Дослідивши подані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.01.2020 (а.с.4).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 14.04.2020 № 43 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення (а.с.7).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №480/4029/21 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 14.04.2015 року по 14.04.2020 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 14.04.2015 року по 14.04.2020 року.

На виконання зазначеного рішення суду від 02.08.2021 здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 4 435, 66 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3213 від 29.11.2021 (а.с. 8).

Спірні правовідносини виникли з приводу нарахування та виплати відповідачем на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні по день фактичного розрахунку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За приписами ч.ч.1-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Як раніше зазначено, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №480/4029/21 здійснено перерахування грошових коштів у загальному розмірі 4 435, 66 грн.

Щодо наявності у позивача права на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, поширення на спірні правовідносини приписів статей 116, 117 КЗпП України, суд виходить з наступного.

За відомим правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі №823/1023/16.

При цьому відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 30.11.2020 в справі №480/3105/19 також повторив, що "стаття 116 КЗпП оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні" (п.52).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З цих підстав суд не бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04.03.2020 у справі №802/1854/17-а.

Зважаючи на наведене суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, а саме виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, - з 14.04.2020 (остаточна дата закінчення проходження військової служби) по 29.11.2021 (дата остаточного фактичного розрахунку).

За приписами ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд вважає ефективним способом відновлення порушених прав позивача стягнення вказаних вище сум на його користь з відповідача, як то визначив Верховний Суд у справі №480/3105/19 у постанові від 30.11.2020.

Суд вважає за необхідне визначити розмір зазначеного стягнення з огляду на наступне.

Середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки, обраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до п.2 цієї Постанови обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, п.7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.07.2018 №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, встановлено, що при виплаті військовослужбовцям грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260 вбачається, що грошове забезпечення військовослужбовцям обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 480/6253/20 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача склала 420, 23 грн.

Суд наголошує на тому, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 30.11.2020 в справі №480/3105/19 зробив наступні правові висновки:

"58. Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

59.Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

60.Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

61.Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку".

Судом встановлено, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №480/4029/21 здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 4 435, 66 грн.

Період затримки розрахунку: з 14.04.2018 року по 29.11.2021, кількість календарних днів (затримка розрахунку) складає 594 дні.

Як зазначалось вище, середньоденний заробіток позивача складає 420, 23 грн. грн.

Відтак, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку слід обрахувати наступним чином: 420, 23 грн. х 594 = 249 616, 62 грн.

При визначенні остаточної суми, що підлягає виплаті на користь позивача, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц. В цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

"72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).".

У контексті вказаних вище рекомендацій судом встановлено, що причинами, якими обумовлена тривалість порушень прав позивача, є як дії позивача, який не відразу після звільнення оскаржив бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку, так і дії відповідача, який не здійснив повного розрахунку при звільненні.

Щодо дій відповідача судом враховується наступне.

Як вбачається зі змісту рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №480/4029/21, відповідач зауважує, що бюджетних асигнувань на виплату індексації за вказаний позивачем період та до теперішнього часу до відповідача не надходило, що унеможливлює провести відповідні фінансові розрахунки.

Отже, невиплата відповідачем зазначеної компенсації позивачу не була обумовлена проявом грубого свавілля.

Щодо дій позивача суд приймає до уваги, що при звільненні 14.04.2020 він не отримав індексацію грошового забезпечення, тобто був обізнаний чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Проте, претензії позивача щодо не отриманої ним сум під час звільнення з`явилися лише 13.05.2021, коли позивач вперше звернувся до адміністративного суду з позовом до відповідача.

Суд зауважує, що згідно ч.2 ст.116 КЗпП України в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок сплатити відшкодування за час затримки слід визначати з урахуванням строків розгляду спору органом, який виносить рішення по його суті. До моменту вирішення спору судом власник або уповноважений орган може не сплачувати суму середнього заробітку, але у разі вирішення спору на користь працівника середній заробіток буде нараховуватися за весь час до моменту фактичного розрахунку, включаючи час розгляду спору.

Суд також враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, №761/9584/15-ц з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення, виконуючи обов`язок, визначений ч.5 ст.242 КАС України, - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд прийшов до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи буде розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 10 000 грн.

Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко