Справа № 120/162/22-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 липня 2022 р. Справа № 120/162/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ ВП 44069150) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 03.11.2021 №1-0204.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у його власності перебуває споруда: гідровузол ставка «Курниковий», загальною площею 2340 кв.м., що розташована за межами села Зятківці Гайсинського району Вінницької області. Право власності на цю споруду зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності - 31318917 від 18.04.2019.

На переконання позивача, з аналізу приписів ст. 266 Податкового кодексу України та визначень наведених у ст. 14 Податкового кодексу України, споруди не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не відносяться до будівель, а є земельними поліпшеннями.

Відтак, оскільки споруда, що є у власності позивача, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то відповідно, податкове повідомлення-рішення від 03.11.2021 №1-0204, яким позивачеві нараховане податкове зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 10.01.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків останньої.

20.01.2022 позивач усунув недоліків позовної заяви, визначені ухвалою суду від 10.01.2022.

Ухвалою від 25.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім того, даною ухвалою встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

02.02.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому ГУ ДПС у Вінницькій області заперечило щодо задоволення заявлених вимог та вказало про наступне. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомості обліковується як - споруда, гідровузол ставка Курниковий, об`єкт нежитлової нерухомості. На переконання представника відповідача, даний тип майна відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 не може бути віднесений до Будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, тому відсутні підстави для висновку про те, що належна позивачу споруда відповідно до п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З огляду на зазначене, відповідач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши наявні у адміністративній справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належить об`єкт нерухомого майна: споруда, гідровузол ставка «Курниковий» загальною площею 2340 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

03.11.2021 відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення №1-0204 на суму 20261,67 грн. за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2020 рік.

Позивач вважає вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, тому за захистом своїх прав та інтересів звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних мотивів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.

Порядок адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, унормований статтею 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведений перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За правилами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпунктів 266.7.1, 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до податкового повідомлення-рішення від 03.11.2021 №1-0204 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 20261,67 грн.

При цьому об`єктом нарахування такого податку є споруда, гідровузол ставка «Курниковий» загальною площею 2340 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

На переконання позивача, оскільки гідровузол ставка є спорудою та не належить до будівель, відтак, останній не може бути об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Надаючи оцінку таким доводам ОСОБА_1 , суд враховує наступне.

Згідно з статтею 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до пункту 14.1 статті 14 ПК України у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні:

14.1.129. об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки;

14.1.129-1. об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі;

14.1.15. будівлі - земельні поліпшення, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності;

14.1.238. споруди - земельні поліпшення, що не належать до будівель і призначені для виконання спеціальних технічних функцій;

14.1.75. земельне поліпшення - результати будь-яких заходів, що призводять до зміни якісних характеристик земельної ділянки та її вартості. До земельних поліпшень належать матеріальні об`єкти, розташовані у межах земельної ділянки, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення, а також результати господарської діяльності або проведення певного виду робіт (зміна рельєфу, поліпшення ґрунтів, розміщення посівів, багаторічних насаджень, інженерної інфраструктури тощо).

Отже, до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать, зокрема, об`єкти нежитлової нерухомості (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України) - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду (пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України) та є земельними поліпшеннями, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності (пп. 14.1.15 п.14.1 ст.14 ПК України).

Таким чином, об`єкти нерухомості, які не мають ознак будівель в значенні пп.14.1.15 п.14.1 ст.14 Кодексу, зокрема споруди, не підпадають під визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14.05.2019, вбачається, що у приватній власності ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №46618169 від 23.04.2019 перебуває об`єкт нерухомого майна: споруда, гідровузол ставка «Курниковий».

Також в матеріалах справи наявний Паспорт технічного стану гідровузла ставка «Курниковий», розташованого по АДРЕСА_2 .

Згідно з пунктом 1.1 «Загальні відомості» розділу 1 «Пояснювальна записка» Паспорту функціональним призначенням гідровузла є створення підпірного фронту максимальною глибиною 2,0 м.

До складу гідровузла входять: земляна низьконапірна гребля та дві водовипускні споруди трубчастий шлюз-регулятор та мостовий перехід.

Відтак, з аналізу відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Паспорту технічного стану гідровузла ставка «Курниковий» встановлено, що належний позивачу гідровузол належить саме до споруди.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що оскільки гідровузол ставка згідно даних інформаційних баз державного реєстру речових прав є об`єктом нежитлової нерухомості, та не належить до Будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства відповідно до ДК 018-2000, то такий об`єкт підлягає оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо віднесення об`єкту нерухомості до житлової або нежитлової, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Порядок №1141, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), його невід`ємної архівної складової частини та наповнення Державного реєстру прав відомостями про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб`єктів та об`єкти таких прав.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1141 ведення Державного реєстру прав передбачає: 1) формування та реєстрацію заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), реєстрацію судових рішень щодо заборони (зняття заборони) вчинення реєстраційних дій у базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, передбачених законодавством, у тому числі електронних копій судових рішень щодо заборони (зняття заборони) вчинення реєстраційних дій; 3) передачу документів у сфері державної реєстрації прав між суб`єктами державної реєстрації прав, їх уповноваженими особами та державними реєстраторами прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор); 4) пошук відомостей у Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині; 5) формування рішень державного реєстратора; 6) відкриття та у випадках, передбачених законом, закриття розділів у Державному реєстрі прав, внесення до розділів або спеціального розділу Державного реєстру прав відомостей про набуття, зміну або припинення речових прав та їх обтяжень, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 7) формування реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна, реєстраційної справи в електронній формі; 8) внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, внесення записів про скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав; 9) надання відомостей з Державного реєстру прав; 10) інформаційну взаємодію з реєстрами (кадастрами), а також з інформаційними системами, держателем (адміністратором) яких є орган державної влади.

Згідно з підпунктом 3 пункту 7 Порядку №1141 під час формування заяви про державну реєстрацію прав додатково до відомостей, передбачених пунктом 6 цього Порядку, вносяться відомості про тип об`єкта нерухомого майна: земельна ділянка; підприємство; житловий будинок; будівля; споруда; квартира; житлове приміщення; нежитлове приміщення; об`єкт незавершеного будівництва; інший.

Під час формування заяви обирається один із передбачених цим підпунктом типів об`єкта нерухомого майна, крім передбачених законодавством випадків, коли обирається декілька типів об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 29 Порядку №1141 передбачено, що до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про нерухоме майно: 2) про об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці:

- тип об`єкта нерухомого майна;

- площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова);

- опис об`єкта нерухомого майна із зазначенням об`єктів, що є приналежністю головної речі (присвоєна літера, римська або арабська цифра відповідно до технічного паспорта, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є головною річчю);

- відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєна літера, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є складною річчю);

- адреса об`єкта нерухомого майна;

- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (у разі відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна, право власності на який було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно);

- кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований такий об`єкт нерухомого майна (у разі коли об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав).

Суд зазначає, що Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" поділяє нерухоме майно, щодо якого проводиться державна реєстрація прав, на: 1) земельні ділянки та 2) об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

У свою чергу, за правилами Порядку №1141 об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, поділяються на такі типи: 1) житловий будинок; 2) будівля; 3) споруда; 4) квартира; 5) житлове приміщення; 6) нежитлове приміщення; 7) об`єкт незавершеного будівництва; 8) інший. Відомості про тип об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, обов`язково вносяться до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, поняття "об`єкти нерухомого майна" у розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є більш широким у порівнянні з поняттям "об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості", яке вживається у Податковому кодексі України. Для цілей визначення об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкт нерухомості має бути класифікований як будівля або приміщення.

При цьому, безпідставним є посилання відповідача на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстроване право власності позивача на об`єкт житлової нерухомості, адже в графі об`єкт нерухомого майна вказано: «об`єкт житлової нерухомості ні», що не свідчить про те, що такий об`єкт автоматично вважається об`єктом нежитлової нерухомості у розумінні Податкового кодексу України.

Щодо віднесення об`єкту нерухомості до будівлі або споруду, суд зазначає, що класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507.

Відповідно до вказаного Класифікатора об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устатковання, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Водночас, відповідачем не надано жодних доказів щодо того, що гідровузол ставка «Курниковий» мав основні конструктивні елементи будівлі або мав надземні чи підземні приміщення та за своїми технічними характеристиками чи функціональним призначенням відповідав ознакам будівлі чи приміщення.

Більш того, як уже зазначалось судом при реєстрації права власності щодо гідровузла ставка «Курниковий» реєстратором віднесено такий об`єкт саме до споруди, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №166477191.

При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача з приводу того, що споруда гідровузла «Курниковий» не належить до Будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства відповідно до ДК 018-2000, адже така обставина не є підставою позову та позивач не посилається на норму п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, якою визначено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку - не є об`єктом оподаткування.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що об`єкт нерухомості: споруда гідровузол ставка «Курниковий» не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 03.11.2021 №1-0204 є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Вінницькій області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 03.11.2021 №1-0204, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік у розмірі 20261,67 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ ВП 44069150).

Рішення суду в повному обсязі виготовлено: 18.07.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна