Справа № 480/10213/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2022-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністативного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області в якому просить:
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 21.03.2017 року, дата державної реєстрації припинення - 09.04.2019 року. В лютому 2021 року їй зателефонували з податкової інспекції і повідомили, що з 20 січня 2021 року розпочато проведення документальної перевірки в зв`язку із припиненням діяльності. А ні повідомлення про початок перевірки, а ні наказу на його проведення позивачу не було направлено.
18 лютого 2021 року позивач подала заяву, що не може знайти деякі документи, які б могли бути доречними при проведенні перевірки і просила перенести строки проведення перевірки та надати час для їх знаходження, або відновлення. Документи не були вкрадені, пошкоджені, знищені, на той час позивач не могла їх знайти, так як з моменту подання заяви про припинення діяльності пройшло майже два роки.
Позивач стверджує, що податковий орган при організації і проведенні перевірки не надав часу на відновлення документів, а також не було вручено наказ про проведення перевірки і повідомлення про її початок. В акті перевірки податковий орган робить висновки та донарахування податків і зборів без наявності жодних документів лише використовуючи дані, які містяться в базах податкового органу. Всі порушення, які зазначені в акті перевірки пов`язані з відсутністю документів на момент проведення перевірки.
При цьому, позивач зазначає, що має в наявності усі документи, які підтверджують витрати і зазначені в книзі обліку доходів та витрат.
Позивач наголошує, що в порушення п.44.5. ст.44 Податкового кодексу України, податковий орган не надав часу для відновлення (знаходження) документів, а тому односторонньо провів перевірку та виніс не законні податкові повідомлення-рішення та вимоги.
Ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що копію наказу Головного управління ДПС у Сумській області «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 » № 41-кп від 20.01.2021 року та повідомлення про проведення перевірки №5/18- 28-07-05 від 20.01.2021 року були надіслані ОСОБА_1 з повідомленням про вручення поштового відправлення 21.01.2021 року. Разом з тим, лист, яким були відправлені вказані документи, повернувся до Головного управлення ДПС у Сумській області із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
Від платника податків ОСОБА_1 18.02.2021 надійшла заява (вх. від 18.02.2021 № 3968/6) про перенесення термінів проведення перевірки у зв`язку з втратою документів, що належать до предмета перевірки, а саме договорів поставки, на придбання товарів, накладних на отримання товарів, банківських виписок.
У зв`язку з тим, що до заяви не було додано документи, що підтверджують втрату/знищення документації, як того вимагає п. 44.5 ст.44 Податкового кодексу України, у перенесенні термінів проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 було відмовлено, про що платника податків повідомлено листом від 19.02.2021 № 1786/6/18-28-07-08-16.
Представник відповідача зазначає, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 ст.44 Податкового кодексу України прирівнюється до їх відсутності.
Також представник відповідача стверджує, що законодавство передбачає певні особливості щодо сплати податків та зборів у разі припинення підприємницької діяльності, проте не змінюють строки сплати нарахованих зобов`язань, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, ОСОБА_1 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 21.03.2017 року. Як фізична особа підприємець, позивач перебувала на загальній системі оподаткування. 09.04.2019 року ОСОБА_1 подала заяву про припинення діяльності. Дата державної реєстрації припинення - 09.04.2019 року.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Сумській області «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 » № 41-кп від 20.01.2021 року та повідомлення про проведення перевірки №5/18- 28-07-05 від 20.01.2021 року, Головним управлінням ДПС у Сумській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності, ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 21.03.2017 по 09.04.2019 (а.с. 66 а, т.1).
Копії зазначених наказу та повідомлення були надіслані ОСОБА_1 з повідомленням про вручення поштового відправлення 21.01.2021 року, але поштове відправлення було повернуто до Головного управлення ДПС у Сумській області із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 66 б, т.1).
18.02.2021 ОСОБА_1 надала Головному управлінню ДПС у Сумській області заяву (вх. від 18.02.2021 № 3968/6) про перенесення термінів проведення перевірки у зв`язку з втратою документів, що належать до предмета перевірки, а саме договорів поставки на придбання товарів, накладних на отримання товарів, банківських виписок (а.с. 6, т.1).
Листом від 19.02.2021 № 1786/6/18-28-07-08-16 Головне управління ДПС у Сумській області відмовило ОСОБА_1 у перенесенні термінів проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у зв`язку з тим, що до заяви не було додано документи, що підтверджують втрату/знищення документації, як того вимагає п. 44.5 ст.44 Податкового кодексу України (а.с. 65 а - 66, т.1).
- п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме порушення строків сплати податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності за 2018 р„ внаслідок чого нарахована штрафна санкція в сумі 202,63 грн.;
- п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування», а саме порушення строків сплати єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, внаслідок чого нарахована штрафна санкція в сумі 225,64 грн. та пеня в сумі 20,97 грн.;
- п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування», а саме порушення строків сплати єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, внаслідок чого нарахована штрафна санкція в сумі 2240,14 грн. та пеня в сумі 652,20 грн.;
- п.п. 16 п.10 р. XX Податкового кодексу України внаслідок чого донараховано військового збору в сумі 5911,31 грн.. в тому числі по періодах: за 2017 р. - 1033,80 грн.; за 2018 р. - 3856,46 грн.; за 2019 р. - 1021,05 грн.;
- ст. 223 Податкового кодексу України, а саме неподання декларацій акцизного податку за квітень 2019 р.;
- п.п. 213.1.9 п.213.1 ст.213, п.п. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214, п.п. 215.3.10 п. 215.3 ст.215, п.п. 222.1.1 п.222.1 ст.222 Податкового кодексу України внаслідок чого донараховано акцизного податку в сумі 32,86 грн., в т.ч. за 2019 р. - 32,86 грн.;
- п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, а саме ненаданням на перевірку первинних документів.
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Сумській області прийняті:
Не погоджуючись із переліченими рішеннями податкового органу позивач звернулася до суду з даним позовом.
Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд наголошує на тому, що розгляд цієї справи здійснюється в межах доводів та вимог позову та на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Кодексу визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податковою кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої с своєчасність, достовірність, повноти нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до приписів пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Приписами пункту 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 44.4. ст. 44 Податкового кодексу України, якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.
Приписами пункту 44.5. ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У разі надання платником податків у порядку та строки, визначені абзацом першим цього підпункту, повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок (крім перевірок, визначених статтею 200 цього Кодексу) переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів.
У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п. 44.6. ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Разом з тим, пунктом 85.2. ст.85 Податкового кодексу України обумовлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України, базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Згідно п.177.1. ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Приписами п.177.2. ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Пунктом 177.4. ст.177 Податкового кодексу України визначено які витрати належать до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.
Разом з тим, п. 177.4.5. ст.177 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця, зокрема: документально не підтверджені витрати.
На час здійснення позивачем підприємницької діяльності був чинним Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, який передбачав, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (п.1). Дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи (п.9).
З сукупного аналізу вказаним правових норм, слідує, що для підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного, право платника сум на включення до складу витрат є також залежним від забезпечення ведення ним належного обліку відповідних господарських операцій.
Разом з тим, приписи п.44.5. ст.44 Податкового кодексу України встановлюють для відповідача обов`язок перенести термін проведення перевірки до 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу, оскільки проведення перевірки правомірності формування та витрат господарської в будь - якому випадку пов`язане з необхідністю дослідження первинних документів та книги обліку доходів та витрат.
При цьому норми Податкового кодексу України не передбачають іншого засобу фіксації початку перебігу 90-денного строку, ніж повідомлення про втрату, зроблене податковому органу.
Відповідно до пункту 1.4.7.1. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених Наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 №22 (надалі - Наказ №22), у разі надходження до органу ДФС за місцем обліку від платника податків повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів (відповідно до пункту 44.5 статті 44 Кодексу) такий орган ДФС не пізніше наступного робочого дня повідомляє про такий факт відповідний територіальний орган ДФС, що здійснює (очолює) перевірку (у разі її проведення іншим органом ДФС, ніж орган ДФС за місцем обліку) та, у разі необхідності, передає йому копії наведених вище повідомлень та отриманих від платника податків документів, що підтверджують втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, звернення платника із заявою до правоохоронних органів тощо (за наявності).
У разі якщо під час проведення документальної перевірки або у будь-який час після прийняття рішення про проведення перевірки до її початку до відповідного територіального органу ДФС, що здійснює (очолює) таку перевірку, надійшло повідомлення платника податків про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів (відповідно до пункту 44.5 статті 44 Кодексу), або отримано інформацію та копії протоколів про вилучення документів правоохоронними та/або іншими органами тощо (пункт 85.9 статті 85 Кодексу), у зв`язку з чим особами, які здійснюють (очолюють) перевірку, обґрунтовано встановлено неможливість подальшого проведення перевірки або її початку у терміни, визначені у наказі, такі особи складають акт про неможливість проведення перевірки довільної форми, який реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому підпунктом 1.4.5 пункту 1.4 цього розділу Методичних рекомендацій.
В акті зазначаються причини неможливості продовжувати (розпочати) перевірку у терміни, вказані у направленні та наказі, та робиться відповідний запис про проведення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості її проведення.
При цьому до такого акта додаються копії отриманих від платника податків та органу ДФС за місцем обліку документів, що підтверджують виникнення передбачених пунктом 44.5 статті 44 та пунктом 85.9 статті 85 Кодексу обставин.
На підставі цього акта органом ДФС, який здійснює (очолює) перевірку, видається наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки у порядку, визначеному підпунктом 1.2.6 пункту 1.2 розділу I Методичних рекомендацій.
За змістом вищенаведених норм, перенесення термінів перевірки є обов`язком податкового органу, оскільки без дослідження первинних документів неможливо скласти акт перевірки. Приписи вказаних норм податковим органом у даному випадку дотримано не було, оскільки не перенесено розпочату перевірку до дати отримання копії документів.
Отже, закінчення проведення перевірки та оформлення результатів проведення перевірки є передчасним без дослідження первинних документів, які відповідач повинен був отримати за умови виконання вимог пункту 44.5 статті 44 ПК.
Аналогічний правовий висновок сформований Верховним судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 420/741/20.
Суд звертає увагу на те, що 18.02.2021 р., позивач повідомив податковий орган про втрату документів. Проте, вказані аргументи відповідач проігнорував, про що свідчать складений акт перевірки.
При цьому, суд вважає безпідставним посилання податкового органу, як на підставу відмови перенести перевірку, на ненадання позивачем документів, що підтверджують втрату/знищення документації виходячи із наступного.
Редакція абзацу першого пункту 44.5 статті 44 ПК України було змінено згідно із Законом 466 - IX від 16.01.2020, яка набрала чинності 23.05.2020.
Так, відповідно до абзацу пункту 44.5 статті 44 ПК України (після змін) у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.
Тобто, вказані зміни встановлюють певну процедуру повідомлення податкового органу про втрату первинних документів (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів).
При цьому суд зазначає, що така процедура встановлена Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом МФУ від 24.05.1995 №88.
Так, п.6.10. Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено, що у разі пропажі або знищення первинних документів, облікових регістрів і звітності керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення.
Для участі в роботі комісії запрошуються представники слідчих органів, охорони і державного пожежного нагляду.
Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджується керівником підприємства, установи. Копія акта надсилається органу, в сфері управління якого перебуває підприємство, установа, а також територіальному органу центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, - підприємствами та місцевому фінансовому органу - установами, в 10-денний строк.
Разом з тим, відповідно до п.п. 1.1. зазначене Положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).
Отже норми Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку не розповсюджуються на фізичних осіб підприємців.
Суд зазначає, що законодавством не визначено яким чином фізична особа - підприємець має зафіксувати втрату первинних документів.
Відтак суд вважає, що податковий орган позбавивши позивача можливості відновити втрачені документи та надати їх для перевірки, діяв не у спосіб, що передбачений статті 44 ПК України.
З матеріалів перевірки суд вбачає, що в зв`язку із ненаданням позивачем первинних документів податковим органом було не підтверджено суми валових витрат, задекларованих позивачем, внаслідок чого:
Відповідно до п.57.1. ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем п.57.1. ст.57 Податкового кодексу України, за що передбачена штрафна санкція відповідно до п.124.1 ст.124 Податкового кодексу України. При цьому суд враховує, що втрата позивачем первинних документів не вплинула на факт встановлення податковим органом зазначеного порушення.
Суд зазначає, що обов`язок платника податків забезпечити зберігання документів, пов`язаних із обчисленням та сплатою податків визначений приписами пункту 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України. Невиконання позивачем зазначеного обов`язку підтверджується наданою ним заявою до податкового органу, в якій позивач сам зазначає про втрату відповідних документів.
Відповідно до п.121.1. ст.121 Податкового кодексу України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Отже, суд вважає, що відповідачем було правомірно застосовано штрафну санкцію в розмірі 1020 грн. за незабезпечення позивачем зберігання первинних документів, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів.
З матеріалів справи суд також вбачає, що в перевіряємому періоді позивач здійснювала торгівлю підакцизними товарами, а саме лікеро горілчаною продукцією, виноробною продукцією та іншими спиртовими дистилятами, продуктами із вмістом спирту етилового 8,5 % об`ємних, пивом, відтак була платником акцизного збору у розмір 5 % від вартості реалізованих у роздріб підакцизних товарів.
Відповідно до п. 223.1 ст. 223 Податкового кодексу України базовий податковий період для сплати акцизного податку відповідає календарному місяцю.
Платники податку, визначені пунктом 212.1 статті 212 цього Кодексу (крім імпортерів підакцизних товарів, зазначених у підпунктах 215.3.4, 215.3.5, 215.3.5 1, 215.3.5 2, 215.3.6, 215.3.7, 215.3.8 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу), подають щомісяця не пізніше 20 числа наступного звітного (податкового) періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію з акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу (п. 223.2 ст. 223 Податкового кодексу України).
Згідно п.п. 213.1.9 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Згідно п.п. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 Податкового кодексу України у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є вартість реалізованого товару (продукції), виробленого на митній території України, за встановленими виробником максимальними роздрібними цінами з урахуванням податку на додану вартість та акцизного податку.
Відповідно до п.п. 215.3.10 п. 215.3 ст.215 Податкового кодексу України податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками: для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.
Відповідно до п.п. 222.1.1 п.222.1 ст.222 Податкового кодексу України суми податку перераховуються до бюджету платниками акцизного податку протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації за місячний податковий період.
Суд вважає зазначені податкові повідомлення рішення правомірними, оскільки втрата позивачем первинних документів не вплинула на факт встановлення податковим органом зазначеного порушення.
Також перевіркою встановлено факти порушення позивачем строків сплати єдиного внеску:
Вказане порушення зафіксовано на 17 18 аркуші акту перевірки (а.с. 17, т.1).
Згідно п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5 і частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.
При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, піц час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).
Частиною 10 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
В іншій частині суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення, визнання протиправними та скасування вимог, визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек