Справа № 726/875/22
Суддя: Асташев С. А.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/875/22
Провадження №2-а/726/29/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

за участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5469513 від 10.06.2022 та незаконні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подано до суду адміністративний позов до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5469513 від 10.06.2022 та незаконні дії.

У своєму позові вказує про те, що приблизно о 13:30 10.06.2022 поліцейськими зупинено транспортний засіб Chery Amulet, у зв`язку із чим водій ОСОБА_2 попросив його захищати інтереси та надав повноваження щодо представництва інтересів, шляхом укладення усного договору, у порядку ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», письмовий договір про надання правничої допомоги укладено в подальшому.

Зазначає, що коли поліцейські підійшли до транспортного засобу, з метою захисту інтересів довірителя вийшов та перебуваючи ще на тротуарі повідомив про те, що є адвокатом та захищає інтереси ОСОБА_2 .

При цьому вказує, що пересвідчився, що вихід на проїзну частину не може створювати нікому небезпеки, оскільки перебував між двох припаркованих автомобілів. Коли підійшов ближче, один із поліцейських почав кричати, а інший захопив за ліву руку, застосовуючи фізичну силу без попередження, повів штовхаючи в сторону патрульного авто, хоча вказує, що жодного спротиву не чинив. Інший пасажир ОСОБА_3 почав знімати незаконні дії поліцейських, однак патрульний вирвав з його рук телефон і кинув додолу.

У оскаржуваній постанові вказано, що о 14:49 10.06.2022 нібито вчинено адміністративне правопорушення щодо раптового виходу на проїзну частину, однак у той час позивач вказує, що уже був затриманий та перебував у патрульному авто. Зазначає, що відсутня як подія, так і склад правопорушення. Таким чином просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАО № 5469513 від 10.06.2022 і закрити справу з підстав відсутності у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того просить визнати протиправними дії працівників УПП в Чернівецькій області щодо застосування поліцейського заходу примусу у вигляді фізичного впливу з метою затримання та дії щодо затримання його з 13:35 до 15:17 10.06.2022, оскільки застосування фізичної сили відбулося без попередження, незважаючи на відсутність супротиву, у порушення вимог ст.ст. 42-44 Закону України «Про національну поліцію». Також вказує, що затримання відбулося із порушенням забезпечення реалізації професійних повноважень як адвоката.

Як підставу затримання, вказано про злісну непокору, однак матеріалів за ст. 185 КУпАП складено не було. Прав та обов`язків роз`яснено не було. Не повідомлено регіональний центр безоплатної вторинної правової допомоги про таке затримання. Також звертає увагу суду, що розгляд справи та складання постанови відбувалося у період часу з 14:49 по 14:59, натомість саме затримання тривало з 13:35 до 14:48 та з 15:00 до 15:17, а в подальшому проти волі доставлено до Чернівецького ТЦК та СП.

Також у позові просить стягнути понесені судові витрати.

15.07.2022 судом отримано відзив на адміністративний позов від представника відповідача за довіреністю Цопа А.В., у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю. Зазначає, що під час несення служби в м. Чернівці по вул. Головна 10.06.2022 екіпажом було зупинено транспортний засіб Chery Amulet. Під час спілкування із водієм, ОСОБА_1 раптово вийшов з автомобіля та вийшов на проїжджу частину дороги, чим порушив п. 4.14.б ПДР України. Оскільки позивач не припиняв правопорушення, таке було припинено поліцейським шляхом затримання та відведення на тротуар. За фактом вчиненого правопорушення було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача за ч.1 ст. 127 КУпАП та в подальшому винесено постанову і накладено стягнення в розмірі 255 грн. штрафу. Оскільки учасники дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, а пішоходам забороняється раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід за допущене порушення та невиконання ОСОБА_1 правил дорожнього руху його правомірно притягнуто до відповідальності. Крім того, вказує на правомірність та законність дій працівників поліції при адміністративному затриманні, повноваження на застосування якого надані працівникам поліції, та враховуючи, що таке застосовано для припинення правопорушення. Також представник відповідача долучає до відзиву оптичний носій з відеозаписами.

19.07.2022 судом отримано відповідь на відзив у якій ОСОБА_1 вказує про те, що представником відповідача не вказано про наявність інформації щодо вчинення правопорушення. Зазначає, що раптово не виходив на проїжджу частину. Відповідач надав лише два короткотривалих відеозаписи, хоча у нього наявні інші докази, так і відеозапис всього періоду затримання. Жодних пояснень щодо допущених порушень, викладених у позовній заяві відповідач не вказує.

Позов ОСОБА_1 надійшов до суду 21.06.2022, однак сформований 20.06.2022 в системі «Електронний суд» та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2022 переданий на розгляд головуючому судді Асташеву С.А.

Ухвалою судді від 22.06.2022 вказаний вище адміністративний позов ОСОБА_1 залишений без руху з метою усунення виявлених у ньому недоліків.

23.06.2022 судом отримано заяву про усунення недоліків та нову редакцію позову на виконання вимог ухвали.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 11 липня 2022 року, яке у зв`язку із ненадходженням відзиву від відповідача та неявкою сторін відкладено на 19 липня 2022 року.

11.07.2022 судом отримано клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи.

У судове засідання 19 липня 2022 року сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог КАС України, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач ОСОБА_1 скерував 19.07.2022 до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Розгляд справи просив провести без його участі, у порядку письмового провадження.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання, про поважні причини неявки суд не повідомив. Скерував відзив на позов.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи надану справу без участі сторін за наявними у ній доказами, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 10.06.2022 о 14:59, поліцейським УПП в Чернівецькій області капралом поліції Скулиш М.І., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не а автоматичному режимі, серії ЕАО №5469513 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 127 КУпАП, за те, що останній 10.06.2022 о 14:49, в м. Чернівці по вул. Головна, 6, раптово вийшов на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, чим порушив п. 4.14.б ПДР України (раптовий вихід, вибігання пішохода на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід).

Вказаною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень (а.с.10).

До матеріалів справи долучено також копію Протоколу про адміністративне затримання серії АЗ № 057286 від 10.06.2022, згідно якого поліцейським Скулиш М.І. затримано ОСОБА_1 о 13:35 10.06.2022, у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КУпАП для складання адмін матеріалів притягнення правопорушника. У графі роз`яснення прав та обов`язків підпис відсутній. Вказано, що ОСОБА_1 не доставлявся до службового приміщення, у графі повідомлення родичів про його затримання інформація відсутня. Особистий огляд не проводився. Звільнений ОСОБА_1 10.06.2022 о 15:17, у зв`язку із складанням адміністративних матеріалів.

Крім того, у протоколі вказані скарги та зауваження ОСОБА_1 , згідно яких останній вказує, що був затриманий у зв`язку із виконанням професійних обов`язків адвоката, про права не повідомлений, не забезпечено участь представника Ради адвокатів, при затриманні безпідставно застосовано фізичну силу, повідомлено про затримання за злісну непокору (а.с. 8-9).

Також позивачем долучено копію його письмових пояснень від 10.06.2022 у яких останній вказує, що після зупинки представився поліцейським як адвокат ОСОБА_2 , однак на нього одразу почав кричати поліцейський, а інший із застосуванням сили відвід до патрульного авто, погрожували відвести до воєнкомату. Жодних правопорушень не вчиняв, руху транспорту не перешкоджав, а лише виконував обов`язки по захисту інтересів (а.с.11).

Крім того долучив копію посвідчення адвоката, ордеру та укладеного 10.06.2022 Договору № 1 про надання правничої допомоги ОСОБА_2 (а.с. 12-13, 15,16).

Відповідачем долучено до відзиву диск із відеозаписами IMG_7820 та IMG_7823 із ресторатору патрульного авто, тривалістю кілька секунд, на яких зафіксовано момент розмови ОСОБА_1 із патрульними та факт його адміністративного затримання. При цьому сам факт вчинення правопорушення не зафіксовано.

Згідно долученої позивачем заяви ОСОБА_2 , адресованої начальнику УПП в Чернівецькій області, останній просить розглянути заяву та провести внутрішнє службове розслідування щодо порушення його законних прав, зокрема на отримання правничої допомоги, у зв`язку із затриманням захисника ОСОБА_1 (а.с.14).

Також позивач звертався із запитами щодо отримання інформації про повідомлення про його затримання працівниками поліції Раду адвокатів Чернівецької області та Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернівецькій області (а.с.17,18).

У відповідності до відповіді із Регіонального центру, 10.06.2022 повідомлень від правоохоронних органів про адміністративне затримання ОСОБА_1 не надходило.

Згідно даних відповіді на запит із Ради адвокатів Чернівецької області від 21.06.2022, у період з 10 червня 2022 року з 13:35 до 15:17 про адміністративне затримання адвоката Шеромова В.Д. Раду адвокатів Чернівецької області не повідомляли.

Крім того позивач, звертався із запитом до начальника УПП в Чернівецькій області щодо отримання інформації про патрульних поліцейських, що входили до складу екіпажу, маршруту патрулювання, застосованих відеореєстраторів та копій відеозаписів (а.с.19-20).

Згідно відповіді на запит ОСОБА_1 від 28.06.2022 УПП в Чернівецькій області вказано, що транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 , був зупинений екіпажом у складі поліцейських: Плантона В.М. , Бобика Д.А. , Скулиш М.І . Інформацію щодо маршруту патрулювання не надано, так як така становить службову інформацію. Надано наявні відеозаписи події.

У відповідності до долучених відеозаписів, які переглянуті судом, встановлено як поліцейські, рухаючись позаду на патрульному авто, 10.06.2022 о 13:32 зупиняють транспортний засіб та підходять до водія. Після цього, на відео з реєстратора у патрульному авто, зафіксовано як із правого боку, заднього пасажирського місця, о 13:33 виходить Шеромов В.М. та спочатку на тротуарі звертається до поліцейського, пізніше вони один одному йдуть на зустріч та зупиняються перед автомобілем, який був зупинений та стояв із включеними аварійними сигналами. При цьому Шеромов В.М. розмовляє та стоїть поряд із працівниками поліції.

На відео із боді-камер №№ 476079, 475509, 476892, зафіксовано як 13:33 Шеромов В.М. виходить із авто та підходить до працівника поліції, вказуючи на те, що представляє інтереси водія, згідно усного договору, демонструє посвідчення адвоката. Просить назвати причину зупинки, на що поліцейський одразу починає погрожувати доставити до воєнкомату та о 13:34 викрикує стати на тротуар. В подальшому, о 13:34 інший поліцейський затримує Шеромова В.М. , хапаючи за руку веде його та саджає до патрульного авто, яке забороняє покидати у зв`язку із адміністративним затриманням. Час затримання вказує 13:35. При цьому причиною затримання поліцейський називає непокору поліцейському та невиконання законної вимоги поліцейського.

Такі обставини підтверджуються і долученим відеозаписом позивача, який зроблений його знайомим, що теж перебував у авто в якості пасажира. Так, останній вийшов з авто та почав знімати на свій телефон як поліцейські затримують Шеромова В.М. , однак один із них вихопив телефон з рук та викинув у автомобіль. Після чого запис перервався.

Вказана подія зафіксована і на записи з боді-камер поліцейських.

Також на відео з боді- камер зафіксовано як приїжджає інший екіпаж, з`ясовує причини затримання Шеромова В.М. , та викликає швидку допомогу. В подальшому Шеромова В.М. доставляють до воєнкомату для постановлення на військовий облік, після чого звільняють та ознайомлюють із протоколом адміністративного затримання.

Суд зауважує, що дійсно у період часу, що вказаний у постанові, як час вчинення правопорушення, Шеромов В.М. перебуває у патрульному авто.

Крім того, сама подія відбувалася кілька секунд, однак дії Шеромова В.М. не можна розцінювати як раптові чи необґрунтовані. Останній лише виходить назустріч поліцейським та встигає тільки представитися. Окрім цього спочатку виходить на тротуар, а з метою демонстрації посвідчення адвоката, підходить назустріч працівнику поліції перед зупиненим ними автомобілем.

Суд зауважує, що вимоги не залишати транспортний засіб поліцейські не вказували, а Шеромов В.М. лише вийшов до них, задля представництва інтересів клієнта, про що чітко повідомив та продемонстрував посвідчення адвоката.

Крім того, такі відеозаписи, які хоча і долучені позивачем, однак надані поліцейськими на його запит, частково співпадають із наданими відповідачем записами, однак навіть такі не підтверджують раптового виходу ОСОБА_1 на проїзну частину перед транспортним засобом, що рухався, а також, що його вихід створив яку-небуть небезпеку для руху.

Також позивачем долучено вказаний зроблений свідком відеозапис на його телефон, яким останній намагався зафіксувати протиправні дії поліцейських щодо затримання ОСОБА_1 .

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно п. 8, та п.11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Також поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 4.14 б ПДР України, 4.14. пішоходам забороняється раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Поряд із цим, згідно п. 4.14 а ПДР України пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Тобто пішохід, перш ніж вийти на проїзну частину зобов`язаний переконатися в безпечності виконання маневру. При цьому проїзна частина, згідно ПДР, це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 127 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил дорожнього руху пішоходами, а саме: непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Не дивлячись на зазначене, відповідачами жодних доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, окрім винесеної постанови, яка є предметом оскарження до суду не надано. А долучений відповідачем відеозапис не підтверджує факту вчинення правопорушення, більше того не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не містить даних щодо предмету доказування.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП в повній мірі.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Як встановлено судом, позивач заперечує як факт раптового виходу на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, тобто порушення вимог 4.14.б ПДР України.

При цьому, п. 4.14 б ПДР, невиконання якого ставиться у провину позивачу передбачає заборону пішоходу раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, натомість п. п. 4.14 а ПДР передбачає заборону пішоходу виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Крім того жодних доказів вчиненого правопорушення ОСОБА_1 відповідачем суду не надано, тобто не надано доказів, що б підтверджували факт раптового виходу його на проїзну частину, чи наявність певної небезпеки у такому виході для інших учасників дорожнього руху.

Більше того, позивач вказує, що вийшов із транспортного засобу з мето представлення інтересів свого довірителя для спілкування із працівниками поліції, їм назустріч, між двох припаркований транспортних засобів, після їх зупинки, що не могло створити небезпеки для учасників дорожнього руху. Вказане підтверджується долученим та дослідженим судом відеозаписом.

Також згідно встановлених у ході розгляду справи обставин, у відповідності до протоколу адміністративного затримання ОСОБА_1 був затриманий о 13:35 з метою складання адміністративних матеріалів, а правопорушення вчинене останнім, у відповідності оскаржуваної постанови о 14:49, тобто під час адміністративного затримання та перебування у патрульному авто (що також підтверджується відеозаписом).

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року у справі № 712/12830/16-а.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про раптовий вихід 10.06.2022 ОСОБА_1 на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху.

Суд зауважує, що у винесеній постанові відсутня вказівка про наявність, як доказів вчиненого правопорушення чи розгляду справи - відеозаписів із боді-камер, а лише вказано, що до постанови додаються пояснення. Тому оскільки про наявність будь-яких доказів вини ОСОБА_1 у постанові не вказано, вказане дає підстави для висновку суду про відсутність належних та допустимих доказів вини правопорушника на час винесення постанови одо нього.

Тому, за таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Із врахуванням зазначених положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідачем не надано суду, у порядку передбаченому КАС, доказів, які досліджені працівником поліції та були взяті до уваги при винесенні оскаржуваної постанови. Таким чином, відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення. Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача, суд дійшов висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід скасувати та закрити провадження у справі, на підставі п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.

Крім того, скасовуючи постанову, суд вважає, що додатково визнавати її протиправною не потрібно, оскільки це не передбачено ст. 286 КАС України. Тому суд в частині визнання постанови протиправною відмовляє.

Разом із тим, суд вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги вимоги позивача про визнання протиправними дій поліцейського, оскільки незаконним вважається діяння, яке суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснено поза межами компетенції відповідного органу чи посадової особи. В той же час, у даному випадку поліцейський при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення та застосовуючи адміністративне затримання діяв як посадова особа на підставі наданих йому законом повноважень.

Окрім того, правове значення для позивача мають не дії, а саме рішення поліцейського, яке прийняте за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення та яким його притягнуто до адміністративної відповідальності, яке за наслідками розгляду справи скасоване.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У силу вимог пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові справи, крім тих, зокрема, які належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій (оперативно-службової діяльності), крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Враховуючи вищевикладене Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 545/2432/16-а дійшов висновку, що спори про визнання протиправними дій посадових осіб патрульної поліції щодо адміністративного затримання особи поза межами кримінального провадження підлягають розгляду відповідно до правил КАС судами адміністративної юрисдикції як такі, що є публічно-правовими за своєю правовою природою.

Разом з тим, зазначені повноваження інспекторів поліції не належать до управлінських функцій. Застосовуючи фізичну силу та застосовуючи адміністративне затримання відповідачі діяли з метою виконання покладених на них обов`язків, в межах повноважень, наданих Законом України «Про національну поліцію». Заявлені позивачем вимоги в цій частині фактично зводяться до незгоди з характером та співмірністю вказаних дій.

У разі якщо позивач вважає, що інспекторами поліції були перевищені їх службові повноваження, він має право оскаржити дії відповідачів в порядку КПК України для встановлення обставин справи за застосування відповідних заходів впливу, а також у порядку КАС до адміністартивного суду, як суду адміністартивної юрисдикції.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами КАС України, у порядку ст. 286 КАС України, у відповідності до якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право лише: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином суд приходить до висновку, що у цій частині позовних вимог провадження по справі підлягає до закриття.

Вирішуючи питання щодо понесених витрат у справі, суд виходить із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. та у розмірі 992 грн. 40 коп., оскільки останнім заявлено дві вимоги.

Разом із тим, Законом України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року передбачено, що за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено цим законом.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону України № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, чи виключали б позовну заяву про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення з об`єктів оплати судовим збором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Таким чином за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (зараз це 496,20 грн).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 щодо скасування постанови задоволено, то наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, понесених судових витрат на оплату судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп., а решта суми надмірно сплаченого судового збору за вказану вимогу, повинна бути компенсована позивачу з Державного бюджету.

У зв`язку із закриттям провадження у справі щодо позовних вимог з приводу оскарження дій поліцейських щодо адміністартивного затримання, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. слід повернути позивачу, на підставі ч.5 ст. 139 КАС УКраїни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55, 62 Конституції України, Правил дорожнього руху, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 9, 127, 245, 247, 251-252, 274, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 139, 159, 205, 229, 238, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5469513 від 10.06.2022 та незаконні дії - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії 5469513 від 10.06.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень 00 копійок - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У частині вимог про визнання протиправним дій працівників Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо застосування поліцейського заходу примусу у вигляді фізичного впливу з метою затримання та дій щодо затримання ОСОБА_1 з 13:35 до 15:17 10.06.2022 - провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (юридична адреса: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , сплачений ним судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та надмірно сплачений судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя С. А. Асташев