Справа № 520/4854/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 липня 2022 року № 520/4854/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві (вул. Соборності, буд. 37, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнення вимог, просить суд :

визнати протиправним та скасувати наказ директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві № 22-о від 24.02.2021, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління з 01.03.2021 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису;

застосувати ефективні засоби правового захисту, як в правовому, так і практичному аспектах, які реально призведуть до відновлення та поновлення порушеного права на працю, на підставі судового рішення, яким: поновити мені з 01.03.2021 на рівнозначній новоствореній посаді «Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові)» або іншій рівнозначній посаді в ТУ ДБР у м. Полтаві з аналогічними завданнями та функціональними обов`язками за професією (професійною назвою роботи) «Слідчий», у тому числі з похідними до неї словами «Старший» та термінами і словами, які уточнюють місце роботи.

стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.03.2021 року по дату ухвалення рішення у справі, з урахуванням проведеної виплати вихідної допомоги, суму якого перерахувати за наступними реквізитами: Номер картки: 451469, банк отримувача: ПриватБанк, МФО - 305299, отримувач: ОСОБА_1 , код РНОКПП - НОМЕР_1 , рахунок отримувача: НОМЕР_2 , ІВА№ НОМЕР_3 ;

рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання;

покласти на директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві обов`язки забезпечення негайного виконання судового рішення;

зобов`язати директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, в порядку судового контролю за негайним виконанням рішення суду, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, звільняючи позивача з займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису, постановив з мотивів трудової та соціальної дискримінації протиправний наказ, чим порушив правові відносини щодо забезпечення права на працю та доступу до державної служби, які регулюються на рівні Конституції України.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що внесено зміни до переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу. На підставі положень статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» затверджено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у м. Полтаві, які вводилися у дію з - 01.03.2021. Так, згідно з додатком до наказу посади державної служби ТУ ДБР у м. Полтаві, виведені зі штатного розпису та водночас введено нові посади (іншої категорії) - рядового та начальницького складу у новостворених відділах згідно нової структури територіального управління. Отже, посади державної служби у раніше діючих підрозділах скорочено. У результаті змін до штатного розпису у ТУ ДБР у м. Полтаві мало місце зменшення чисельності та штату державних службовців. При виведенні скороченої посади із штатного розпису державного органу або підприємства будь-якої форми власності, відбувається або звільнення працівника, або переведення його на інші рівнозначну або ж нижчу посади.

Третя особа правом надання пояснень не скористалась.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржуване рішення відповідача на відповідність ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Наказом ТУ ДБР у м. Полтаві № 170-о від 02.12.2019 позивача призначено на посаду слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління з 03.12.2019, як такого, що пройшов за конкурсом з випробуванням 6 місяців. Наказом ТУ ДБР у м. Полтаві № 380-ос від 04.06.2020 позивачу присвоєно 9 (дев`ятий ранг) державного службовця, як такому, що пройшов випробування .

Наказом ТУ ДБР у м. Полтаві від 17 грудня 2020 року № 202-ос затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців центрального апарату Державного бюро розслідувань, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», у 2020 році, відповідно до якого службову діяльність позивача, як слідчого третього відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві, визнано позитивною.

Попередженням про наступне вивільнення ТУ ДБР у м. Полтаві № 16/36/15-01 від 02.11.2020, позивача повідомлено про скорочення посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління, з посиланням на положення п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом ТУ ДБР у м. Полтаві № 22-о від 24.02.2021, який вручений позивачу 01.03.2021, останнього звільнено 01.03.2021 з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису.

Суд зазначає, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу".

Частинами першою та другою статті 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами частини першої статті 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Положеннями статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Отже законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно Закону України «Про державну службу» та державної служби особливого характеру згідно Закону України «Про Державне бюро розслідувань» встановив певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців, у тому числі введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень працівників Державного бюро розслідувань.

Положеннями частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу" визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у редакції Закону № 117-ІХ від 19.09.2019, чинній на момент попередження позивача про наступне вивільнення та на момент його звільнення передбачалося, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

12 листопада 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України "Про Державне бюро розслідувань", який визначає правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань та постановою Кабінету Міністрів України №127 від 29 лютого 2016 року утворено Державне бюро розслідувань.

Згідно статті 1 Закону України " Про Державне бюро розслідувань " (у редакції, чинній до 27.12.2019 року) Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Водночас, 03 грудня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань", який набрав чинності 27 грудня 2019 року та яким внесено зміни до Закону України " Про Державне бюро розслідувань".

Так, згідно зі статтею 1 Закон України «Про Державне бюро розслідувань" (у редакції, чинній з 27.12.2019 року) Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції. Тобто, відбулась зміна правового статусу Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, систему якого складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про Державне бюро розслідувань").

Судовим розглядом встановлено, що наказами ДБР від 15.10.2020 № 581 затверджено структуру ДБР у м. Полтаві та від 15.10.2020 № 583 внесено зміни до переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу.

На підставі положень статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" наказом ДБР від 20.10.2020 №197 ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві на 2020 рік (у редакції наказу ДБР від 30.12.2020 № 303дск), затверджено зміни № 6 до штатного розпису ТУ ДБР у м. Полтаві, які вводилися у дію з - 01.03.2021.

Так, згідно з додатком до наказу ДБР від 20.10.2020 №197 ДСК, посади державної служби ТУ ДБР у м. Полтаві, виведені зі штатного розпису та водночас введено нові посади (іншої категорії) - рядового та начальницького складу у новостворених відділах згідно нової структури територіального управління.

Вищевказані накази є чинними, у судовому порядку не скасовані, та не є предметом спору у цій справі. Доказів протилежного до суду не надано.

Після внесення змін до штатного розпису у Першому слідчому відділі (з дислокацією у м. Полтаві) передбачено: 5 посад старших слідчих - начальницький склад (майор ДБР); 5 посад слідчих - начальницький склад (капітан ДБР); у Другому слідчому відділі (з дислокацією у м. Харкові) передбачено: 8 посад старших слідчих - начальницький склад (майор ДБР); 9 посад слідчих - начальницький склад (капітан ДБР); у Третьому слідчому відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) передбачено: 9 посад старших слідчих - начальницький склад (майор ДБР); 9 посад слідчих - начальницький склад (капітан ДБР); у Четвертому слідчому відділі (з дислокацією у м. Суми) передбачено: 3 посади старших слідчих - начальницький склад (майор ДБР); 3 посади слідчих - начальницький склад (капітан ДБР).

Отже, у результаті змін до штатного розпису у ТУ ДБР у м. Полтаві мало місце зменшення чисельності та штату державних службовців.

Окрім цього, з 27.12.2019 року змінився правовий статус Державного бюро розслідувань з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, що мало наслідком внесення змін до штатних розписів територіальних управлінь протягом 2020 року, а також зміну повноважень державної служби Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність факту скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач.

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» з 13.02.2020 набрали чинності зміни до Закону України «Про державну службу», відповідно до яких частину 3 статті 87 Закону доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Отже, на момент звільнення позивача із займаної посади не змінено підстав припинення державної служби, однак запроваджено певні особливості щодо процедури звільнення державних службовців.

Зокрема, змінено строк попередження державного службовця про наступне звільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів), а також передбачений до цього часу обов`язок пропонувати вакантну посаду державному службовцю при звільненні у зв`язку з реорганізацією державного органу, змінено словами «може пропонувати державному службовцю будь яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності)».

Тобто, законом встановлено певну свободу дій керівника державного органу щодо надання пропозицій про переведення державних службовців до реорганізованого органу.

Однак, в кожному випадку надання таких пропозицій чи відмова у їх наданні має бути належним чином обґрунтовані. Суд зазначає, що надання суб`єктом призначення або керівником державного органу пропозиції зайняття вакантної посади має наслідком переведення державного службовця на цю посаду, у разі його згоди на переведення.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Відповідно до положень статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За висновком Європейського суду з прав людини, розглядаючи будь-яку справу щодо оскаржуваного втручання держави у права і свободи особи, гарантовані Конвенцією, необхідно пересвідчитись у тому, чи справді оскаржуване втручання мало місце «відповідно до закону». З цією метою «закон» повинен досліджуватись з огляду його «відповідності вимогам основоположного принципу верховенства права». Як зазначав Суд, такий аналіз стосується «якості» юридичних норм національного права, що застосовуються до тієї чи іншої особи в кожному конкретному випадку (рішення у справі Huvig v. France від 24 квітня 1990 року). Суд розтлумачив, що мета статті 5 Конвенції загалом полягає в тому, щоб «захистити особу від свавільного втручання держави у право особи на свободу». Що стосується пункту 3 статті 5, то його мета - «уникнути свавільності та забезпечити верховенство права за допомогою вимоги стосовно судового контролю за втручанням виконавчої влади» (рішення у справі Taylor-Sabori v. the United Kingdom від 22 жовтня 2002 року).

Виходячи з того, що загальний принцип відповідності верховенству права вимагає від національного права містити «міру юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади у права» особи, Суд зазначив: не відповідатиме верховенству права - «якщо юридичну дискрецію, надану виконавчій владі, буде сформульовано мовою повноважень, не поставлених у рамки». Відповідно до цього - «закон повинен вказувати на обсяг будь-якої дискреції, якою наділяється компетентний орган, і на спосіб її здійснення з достатньою чіткістю, з тим щоб забезпечити особу достатнім захистом від свавільного втручання» (рішення у справі Malone v. the United Kingdom від 02 серпня 1984 року).

В контексті вказаних норм Закону України «Про державну службу» суд зазначає, що передбачене в ст.87 цього Закону право (а не обов`язок) керівника державного органу пропонувати державному службовцю вакантну посаду, не може трактуватись як можливість прийняття рішення таким керівником на власний розсуд, без будь якого обґрунтування такого рішення. При переведенні/скороченні державних службовців керівник державного органу в першу чергу оцінює професійну підготовку та компетентність державного службовця.

Отже, при звільненні працівників відмова у наданні такої пропозиції державним службовцям, за наявності вакантних посад у цьому державному органі повинно бути належно обґрунтоване; поведінка суб`єкта призначення або керівника державного органу не повинна викликати сумніви як у державних службовців так і сторонніх осіб у неупередженості такого керівника.

Відповідачем не надано доказів проведення перевірок рівня професійної підготовки чи професійної компетентності позивача; суд також звертає увагу, що відповідачами не надано суду доказів невідповідності позивача займаній посаді чи недостатньої кваліфікації.

Тоді як наказом ТУ ДБР у м. Полтаві від 17 грудня 2020 року № 202-ос затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців центрального апарату Державного бюро розслідувань, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», у 2020 році, відповідно до якого службову діяльність позивача, як слідчого третього відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві, визнано позитивною.

Відтак, відповідачем не надано належного обґрунтування підстав ненадання пропозиції позивачу зайняття вакантних посад, отже, оскаржуване рішення прийнято без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, прийнятий без дотримання принципу рівності перед законом.

Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи викладене, суд д дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він звільнений, а саме на посаді слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, у відповідності до підп. "з" п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

В матеріалах справи наявна довідка №№ 11 від 01.03.2021 зі змісту якої вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 2606,23 грн.

Із урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 01.03.2021 по 15.07.2022 (з урахуванням приписів Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX- 345 дні), розмір середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу становить 899149,35 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на вказане, рішення суду в частині стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах поновлення на посаді та стягнення за один місяць в розмірі необхідно допустити до негайного виконання.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, також приписи ст.14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ в силу закону, а відтак згідно зі ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297, 371 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві № 22-о від 24.02.2021, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління з 01.03.2021 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису.

Поновити ОСОБА_1 з 01.03.2021 на посаді слідчого третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Стягнути з директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 899149 (вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч сто сорок дев`ять) гнр 23 коп.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Зоркіна Ю.В.