Справа № 160/5421/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2022 року Справа № 160/5421/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, -
У квітні 2022 року позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправними та скасувати постанови Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 25.11.2021 року №317269 про стягнення з неї адміністративно-господарського штрафу у сумі 34 000 грн. та №317270 про стягнення з неї адміністративно-господарського штрафу у сумі 34 000 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що співробітниками Укртрансбезпеки було здійснено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом. За результатами габаритно-вагового контролю складено акти про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.09.2021 року №321232 та №321235, якими встановлено перевищення нормативних вагових параметрів транспортним засобом, встановлених п.22.5 Правил дорожнього руху України, а саме: перевищення повної маси автомобіля понад 20% від встановлених законодавством нормативних вагових параметрів. Начальником Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки відносно позивача було винесено постанови від 25.11.2021 року №317269 та №317270 від 25.11.2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу на загальну суму 68 000 грн.
Позивач не погоджується з вищезазначеними постановами та зазначає, що вона не може бути суб`єктом правопорушення, оскільки не є перевізником. Відповідно до економічних видів діяльності вона здійснює діяльність із надання в оренду транспортних засобів, і не є належним перевізником у розумінні законодавства. Так, вантажний сідловий тягач марки DAF, моделі FT XF 105 410, державний номерний знак НОМЕР_1 , використовується ФОП ОСОБА_2 для здійснення ним власної підприємницької діяльності, позивачу він не належить. Вантажний сідловий тягач марки DAF, моделі CF 85.430, державний номерний знак НОМЕР_2 належить позивачу, однак переданий в оренду ФОП ОСОБА_2 відповідно до умов договору №2 від 01.04.2020 року. Враховуючи викладене позивач вважає, що оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.11.2021 року №317269 та №317270, винесені відповідачем з порушенням норм діючого законодавства, а тому підлягають скасуванню в судовому порядку.
Ухвалою Дніпропетровського окружний адміністративного суду від 18.04.2022 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність ч.3 ст. 161 КАС України.
На виконання ухвали суду, 09.05.2022 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а саме надано квитанцію про доплату судового збору в розмірі 992,40 грн.
Ухвалою суду від 10.05.2022 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
До суду 23.05.2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що в ході перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки було проведено документальний ваговий контроль транспортних засобів за результатами якого встановлено порушення норм, які зазначені в п.22.5 Правил дорожнього руху, а саме - перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень. Після проходження габаритно-вагового контролю співробітниками Укртрансбезпеки було встановлено, перевищення габаритно-вагових норм понад 20%, що підтверджуються актами від 29.09.2021 року №0051844, №0051852 та довідками про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 29.09.2021 року №0059704, №0059705.
Позивачем, на думку відповідача порушено ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.2.1 ПДР України, а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезені вантажу без відповідного дозволу. При розгляді справи 25.11.2021 року до управління позивачем не було надано документи які підтверджують використання транспортного засобу DAF, номерний знак НОМЕР_2 , іншим суб`єктом господарювання, тому посадовою особою Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, на виконання п.27 Порядку №1567, було винесено постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів від 25.11.2021 року №317269 та №317270, відповідно до яких до позивача було застосовано адміністративно-господарський штраф на загальну суму 68 000 грн. За таких обставин, відповідач позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні повністю.
Ухвалою суду від 24.05.2022 року заяву ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, а саме:
- зупинено стягнення на підставі постанови №317270 від 25.11.2021 року Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 34 000 грн. яка знаходиться на виконанні у державного виконавця Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Маслак Ю.А. за виконавчим провадженням №68892908, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі;
- зупинено стягнення на підставі постанови №317269 від 25.11.2021 року Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 34 000 грн., яка знаходиться на виконанні у державного виконавця Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Маслак Ю.А., за виконавчим провадженням №68893023, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача та відповідача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 29.09.2021 року посадовими особами Укртрансбезпеки було здійснено перевірку транспортних засобів марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , та марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 . За результатами габаритно-вагового контролю складено акти про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.09.2021 року №321232 та №321235.
Так, актом перевірки №321232 від 29.09.2021 року встановлено, що транспортний засіб DAF, моделі FT XF 105 410, державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений 29.09.2021 року на автомобільній дорозі Н-03, 270 км об 03 год. 30 хв. працівниками Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки та виявлено перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів понад 20%, а саме: 56,73%. Також, в порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - відсутній дозвіл який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових транспортного засобу.
Актом перевірки №321235 від 29.09.2021 року встановлено, що транспортний засіб DAF, моделі CF 85.430, державний номерний знак НОМЕР_2 , був зупинений 29.09.2021 року на автомобільній дорозі Н-03, 270 км об 03 год. 50 хв. працівниками Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки та виявлено перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів понад 20%, а саме: 38,18%. Також, в порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - відсутній дозвіл який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових транспортного засобу.
Також під час перевірки складено акти про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів №0051844 та №0051852 від 29.09.2021 року та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0059705 та №0053704 від 29.09.2021 року.
За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, 25.11.2021 року начальником Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було винесені постанови про застосування адміністративно- господарського штрафу №317270 у сумі 34 000 грн. та №317269 у сумі 34 000 грн. до ФОП ОСОБА_1 .
Правомірність постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №317269 та №317270 від 25.11.2021 року є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до абз.3 п.1 Постанови КМУ №442 від 10.09.2014 р. Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 р. затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.
Згідно з п.1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
В силу п.8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 3 постанови КМУ №592 від 26.06.2015 р. Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.
Розпорядженням КМУ №1378-р від 16.12.2015 р. Питання Державної служби з безпеки на транспорті здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.
Наказом Укртрансбезпеки від 09.09.2020 р. №340 Про упорядкування структури Укртрансбезпеки Управління Укртрансбезпєки у Дніпропетровській області було реорганізовано шляхом злиття з Управлінням Укртрансбезпєки у Запорізькій області в Придніпровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.
З огляду на викладене, Укртрансбезпека та її територіальні органи під час здійснення своїх повноважень діють як суб`єкти владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.
Згідно з ст.5 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ ) основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до ст.6 Закону №2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком №1567.
Згідно з п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених ст.ст.39,48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Статтею 48 Закону №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
В силу абз.16 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, як зазначено ч.1 ст.60 Закону №2344-III, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.
Отже, визначальним в межах розгляду цієї справи суд вважає встановлення факту того, чи є позивач автомобільним перевізником в розумінні положень Закону №2344-ІІІ, адже основні доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач протиправно застосував до неї адміністративно-господарський штраф, як до неналежного суб`єкта правопорушення.
За визначенням, наведеним у ст.1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно з ст.33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.
Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.ст.39,48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власні кошти перевезення вантажів.
Судом також встановлено, позивач є власником транспортного засобу DAF, моделі CF 85.430, з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та напівпричіпа WK0SKHS24XO147000 з державним реєстраційним номером НОМЕР_4 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .
Водночас, 01.04.2020 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди транспортного засобу №2, відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 передає орендарю - ФОП ОСОБА_2 в коштовне користування транспортний засіб за номером: DAF, н.з. НОМЕР_2 , напівпричіп н.з. НОМЕР_4 . Пунктом.1.2 Договору оренди встановлено, що транспортний засіб надається в оренду з водієм.
Крім того, позивачем надано до суду акт приймання-передачі транспортного засобу від 17.09.2021 року, відповідно до якого, орендодавець передав, а орендар прийняв автомобіль марки DAF, н.з. НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_4 . Наявна в матеріалах справи трудова книжка останнього, підтверджує, що 06.09.2021 року ФОП ОСОБА_2 прийнято водієм автотранспортного засобу - ОСОБА_4 .
Отже, суд приходить до висновку, що вищезазначений транспортний засіб перебував у користуванні ФОП ОСОБА_2 на умовах оренди, який використовував його у своїй господарській діяльності для здійснення перевезень.
Щодо транспортного засобу DAF, моделі FT XF 105 410, державний номерний знак НОМЕР_1 - судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 власником є ОСОБА_2 , тому немає підстав для застосування адміністративно-господарського штрафу №317270 до ФОП ОСОБА_3 .
Таким чином, позивач не є фактичним автомобільним перевізником - суб`єктом відповідальності, встановленої абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, а є лише власником транспортного засобу та орендодавцем за договором, оскільки станом на момент проведення перевірки 29.09.2021 р. транспортний засіб DAF НОМЕР_2 , напівпричіп НОМЕР_4 використовувався ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується договором оренди транспортного засобу з екіпажом від 01.04.2020 р. №2. Доказів зворотного відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
Позивач в позові також зазначила, що 28.09.2021 року за заявкою ФОП ОСОБА_2 транспортний засіб DAF, н.з. НОМЕР_2 було доставлено у м.Полонне Хмельницької області для завантаження щебенем та подальшої доставки в с.Анадоли Чернівецької області. Цей автомобіль та інші автомобілі ФОП ОСОБА_2 залучені до перевезення 1 партії товару, що підтверджується й одночасними контрольними заходами стосовно цих автомобілів відповідачем та складанням відповідних актів та товарно-транспортними накладними. Пояснення щодо цього було надано й інспектору під час контролю, однак за результатами розгляду справи штраф накладено саме на неї. Після того, як вона дізналася про факт накладення на неї штрафу, вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 з проханням надати інформацію стосовно обставин використання наданого в оренду автомобілю в день перевірки. ФОП ОСОБА_2 надано копії товарно-транспортних накладних, інформацію стосовно водіїв та докази їх працевлаштування. Запрошення на розгляд даної справи отримано в день винесення оскаржуваних постанов.
Суд враховує правову позицію, викладену також в постанові Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №810/1354/18, згідно з якою саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його недійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. За принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Виходячи з встановлених обставин справи, суд погоджується з доводами позивача, що прийняті відповідачем постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.11.2021 року №317269 та №317270 є протиправними та підлягають скасуванню.
В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 3 статті 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дану позовну заяву слід задовольнити з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатом Постольник О.С. договір №1/12-2020 про надання правової допомоги від 08.12.2020 року.
Протоколом узгодження вартості та обсягу правової допомоги №3 від 17.01.2022 року встановлено, що адвокатом надаються правова (правнича) допомога у справі про оскарження постанови Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.11.2021 року №317269, №317270.
Розмір гонорару у визначеній справі є фіксованим та становить 6 000 грн. за складання, направлення та супроводження позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.11.2021 року №317269, №317270, що включає усні консультації, аналіз законодавства та судової практики, підготовку та подання позовної заяви до суду, підготовку додатків до позовної і підготовку та подання відповіді на відзив, пояснень, заяв, клопотань, отримання судового рішення, виконавчого листа.
Актом приймання-передачі наданих послуг від 25.01.2022 року, підтверджується виконання роботи з надання юридичних послуг та сплату гонорару сумі 6 000 грн. адвокату Постольник О.С.
Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. №23-рп/2009 у справі №1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У відзиві на позов відповідач також вказав, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. є необґрунтованими та завищеними позивачем, також не надано відповідних доказів останньою.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., не є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом робіт (наданих послуг).
Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в розмірі 3 000 грн.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 984,80 грн., за подання заяви про забезпечення позову 774,30 грн., тому суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 1 984,80 грн., за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 774,30 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., що в сумі складає 5 759,10 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд -
Позовну заяву - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №317269 від 25.11.2021 року, прийняту Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.
Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №317270 від 25.11.2021 року, прийняту Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма