Справа № 240/3652/22
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Житомир справа № 240/3652/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ГУНП в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, за час служби у поліції за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021;

- зобов`язати ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за 20 днів невикористаних основної та додаткової відпустки за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021;

- зобов`язати ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за 98 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021;

- зобов`язати ГУНП в Житомирській області зробити перерахунок компенсації за 26 днів невикористаної відпустки за 2021 рік та виплатити йому виходячи із грошового забезпечення, взявши до уваги середньоденну заробітну плату та середньомісячну заробітну плату з урахуванням індексації станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у день звільнення зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області не отримав передбачені йому виплати у повному обсязі, зокрема компенсацію за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, а розрахунок компенсації за невикористані 26 днів відпустки за 2021 рік зроблено не вірно, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом та відновленням порушених прав.

Ухвалою від 08.02.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження у справі.

У зв`язку із призовом на військову службу та залученням до виконання бойових завдань судді Черноліхова С.В. розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року № 23 призначено повторний автоматизований розподіл даної адміністративної справи.

Ухвалою від 07.06.2022 справу прийнято до свого провадження суддею Шуляк Л.А.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що положеннями законодавства України чітко визначено, що лише за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським виплачується грошова компенсація, а тому у органу поліції відсутні правові підстави для здійснення виплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки. Звернув увагу, що позивачем не було оскаржено наказ про звільнення його зі служби, де зазначено про кількість днів невикористаної відпустки, а тому його вимоги є передчасними. Також вважав необґрунтованими посилання позивача на норми Закону України "Про відпустки" та Кодексу законів про працю України, оскільки спірні правовідносини повністю врегульовані спеціальним законодавством. Зазначив, що розрахунок компенсації за невикористані 26 днів відпустки за 2021 рік зроблено правильно, з огляду на тимчасовий характер доплати за службу в нічний час та індексації. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 31.07.2021 проходив службу на різних посадах в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 23.07.2021 №238 о/с "По особовому складу" підполковника поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, звільнено зі служби в поліції за п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" з 31.07.2021.

У вказаному наказі зазначено про виплату позивачеві компенсації за 26 діб невикористаної відпустки за 2021 рік.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 11.01.2022 №82/12/01-2022, позивачем за період служби не було використано наступні відпустки:

- 2015 рік - 3 доби (основна відпустка) та 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2016 рік - 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2017 рік - 1 доба (додаткова за стаж відпустка) та 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2018 рік - 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2019 рік - 1 доба (додаткова за стаж відпустка) та 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2020 рік - 14 днів відпустки як учаснику бойових дій;

- 2021 рік - 14 днів відпустки як учаснику бойових дій (а.с.18).

Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою про виплату компенсації за невикористані відпустки.

Відповідач у листі від 05.01.2022 №я-273/29/105/05-2022 вказав, що виплата компенсації за невикористані відпустки у минулих роках нормами спеціального законодавства не передбачена. Також вказав, що компенсація при звільненні за невикористану відпустку працівникові як учаснику АТО не виплачується, оскільки на таку відпустку не поширюються норми Закону України "Про відпустки" (а.с.19-20).

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 24 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки".

Соціальний захист поліцейських регулюється Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок №260).

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Системний аналіз наведених законодавчих приписів свідчить, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. При цьому, як свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, зокрема: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Тобто, законодавець не виключає випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року, а навпаки, закріплює право поліцейського використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, з нормативного тлумачення наведених правових норм висновується, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже в протилежному випадку - це суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Відтак, з огляду на неврегулювання приписами Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин було застосовано Верховним Судом, зокрема у постановах від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19, від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20, від 31 березня 2021 року у справі № 200/9828/19-а і Суд не знаходить підстав для відступу від цих правових висновків.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, проте, відповідач протиправно під час звільнення останнього її не виплатив, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.

Водночас, відповідачем зроблено невірний розрахунок днів невикористаних позивачем днів щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки.

Відповідно до довідки ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" №188/33/26-2022 від 01.02.2022 позивач у період з 29.01.2018 по 12.02.2018 та в період з 17.09.2020 по 30.10.2020 перебував на лікарняному (а.с.36).

Згідно із наказом №255 о/с від 29.12.2017 позивачу надано чергову відпустку за 2017 рік з 26.12.2017 по 10.02.2018 (а.с.29), тобто 13 діб з наданої відпустки позивач перебував на лікарняному, які слід вважати як невикористані, що не враховано відповідачем при наданні інформації у довідці Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 11.01.2022 №82/12/01-2022 (а.с.18).

Відповідно до наказу №242 о/с від 21.08.2020 позивачу надано чергову відпустку за 2020 рік з 31.08.2020 по 18.09.2020 (а.с.33), тобто 2 доби з наданої відпустки позивач перебував на лікарняному, які слід вважати як невикористані, що не враховано відповідачем при наданні інформації у довідці Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 11.01.2022 №82/12/01-2022.

Отже, загальний розмір невикористаних основної та додаткової відпусток становить 20 діб.

У відзиві на адміністративний позов відповідач заперечує щодо зарахування до невикористаної відпустки 15 діб, коли позивач перебував на лікарняному, посилаючись на те, що з рапортами про продовження відпустки чи її перенесення у зв`язку із хворобою останній не звертався, листки непрацездатності до відділу кадрів не надавав, а лист медичної установи не може бути доказом перебування на лікарняному.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не заперечує, що тимчасова непрацездатність засвідчується листком непрацездатності.

Позивач зазначає, що здав листки непрацездатності за період з 29.01.2018 по 12.02.2018 та за період з 17.09.2020 по 30.10.2020 до відділу кадрів Головного управління Національної поліції в Житомирській області, а тому не може надати їх до суду. На підтвердження обставин перебування на лікарняному надав довідку ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" №188/33/26-2022 від 01.02.2022.

У листі №693/12/0-2022 від 19.04.2022 Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області не підтверджено, що позивач не надавав листки непрацездатності (а.с.50).

Будь-яких інших документів, які б спростували інформацію, надану медичною установою щодо перебування позивача на лікарняному, відповідачем не надано.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.3 ст.180 КАС України якщо доданий до справи або наданий суду учасником справи для ознайомлення документ або інший доказ викликає обґрунтований сумнів у його достовірності, учасник справи може просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або вимагати проведення експертизи.

Відповідачем не порушувалось питання щодо достовірності довідки медичної установи.

З огляду на викладене, суд визнає доказом довідку ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" №188/33/26-2022 від 01.02.2022 на підтвердження обставин перебування ОСОБА_1 на лікарняному у період з 29.01.2018 по 12.02.2018 та в період з 17.09.2020 по 30.10.2020, а тому відхиляє заперечення відповідача в цій частині.

Належним способом захисту порушеного права є зобов`язання ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 20 діб невикористаних основної та додаткової відпустки за період 2015-2019 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

При цьому суд звертає увагу, що позивач самостійно обирає спосіб захисту порушеного права при зверненні до суду, в даному випадку ним заявлено вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії і дані вимоги, як встановлено судом в ході розгляду справи, не є передчасними. З огляду на це заперечення відповідача щодо необхідності оскарження позивачем наказу про звільнення перед заявленням вимог про виплату компенсації є безпідставними та не приймаються судом.

Щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Надання додаткової відпустки окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності передбачено вимогами ст. 16-2 Закону № 504/96-В. Зокрема учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, що гарантована державою для учасників бойових дій.

Згідно із пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

За змістом пункту 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

У пункті 19 вказаної статті Закону № 2011-ХІІ визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-XII (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст.1 Закону № 1932-XI, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

При цьому, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз.3 ч.1 ст.1 Закону № 3543-XII).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Підсумовуючи наведене, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток, у відповідності до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, разом з тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується вищевикладеними нормативно-правовими актами.

Відтак, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічний висновок зроблено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18, яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 залишено без змін.

Верховним Судом указано, що висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Як встановлено судом, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 29.12.2015 (а.с.16), а тому на нього розповсюджується дія ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Враховуючи, що на день звільнення позивача з ним не було проведені усі необхідні розрахунки, в тому числі щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, зазначене свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача.

За таких обставин, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 98 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Щодо нарахування компенсації за невикористану відпустку у 2021 році суд зазначає наступне.

Як зазначалось, пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено як здійснюється розрахунок за невикористану в році звільнення відпустку.

Зокрема, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Відповідачем не надано розрахунку компенсації за невикористану відпустку у 2021 році, вказано лише загальний розмір 11875,56 грн. за 26 днів (без утримання обов`язкових податків і зборів).

Водночас, відповідно до довідки ГУНП в Житомирській області №1797/29/01-2021 від 22.12.2021 місячне грошове забезпечення позивача на день звільнення зі служби (липень 2021) становило 2400 грн. - посадовий оклад, 2200 грн. - оклад за спеціальним званням, 1840 грн. - за стаж служби в поліції, 2576 грн. - за специфічні умови проходження служби, 4686,61 - премія, 1427,40 грн. - індексація, всього нараховані 15130,01 грн. (а.с.24).

Грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 3 розділу І Порядку №260).

Пунктами 4-11 розділу ІІ Порядку №260 установлено такі додаткові види грошового забезпечення: надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції; надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі; надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць; надбавка за службу в умовах режимних обмежень; надбавка за почесне звання заслужений; доплата за науковий ступінь з відповідної спеціальності; доплата за вчене звання; доплата за службу в нічний час.

Слід звернути увагу, що відповідно до довідки ГУНП в Житомирській області №1797/29/01-2021 від 22.12.2021 позивачу виплачувалась надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції, проте про виплату доплати за службу в нічний час не зазначено, а тому заперечення відповідача в цій частині відхиляються судом.

Відповідно до частини 5 статті 94 Закону №580 грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ), згідно з статтею 1 якого індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація є обов`язковою виплатою та входить до грошового забезпечення згідно із частиною 1 статті 2 Закону №1282-ХІІ, відповідно має враховуватись при розрахунку компенсації за невикористану відпустку, а тому заперечення відповідача в цій частині не приймаються судом.

Крім того, з довідки вбачається, що усі складові грошового забезпечення мають постійний характер, а тому в силу пункту 3 розділу І та пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 включаються до грошового забезпечення для проведення розрахунку компенсації за невикористану відпустку.

При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення 15130,01 грн. на 30 календарних днів.

Отже, одноденний розмір грошового забезпечення становить 504,33 грн., а розмір компенсації за невикористану відпустку у 2021 році за 26 днів 13112,58 грн. (без утримання обов`язкових податків і зборів), тоді як відповідач нарахував 11875,56 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає належним способом захисту порушеного права, зобов`язати ГУНП в Житомирській області зробити перерахунок компенсації за 26 днів невикористаної відпустки за 2021 рік з урахуванням висновків суду.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, не надав суду достатніх, беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірність та обґрунтованість своїх дій. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, за час служби у поліції за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Зобов`язати ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 20 діб невикористаних основної та додаткової відпустки за період 2015-2019 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Зобов`язати ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 98 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2021 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 31.07.2021.

Зобов`язати ГУНП в Житомирській області зробити ОСОБА_1 перерахунок компенсації за 26 днів невикористаної відпустки за 2021 рік з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 19 липня 2022 р.