Справа № 420/7944/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7944/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ №24 вiд 01.02.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком йому ОСОБА_1 ;

зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком періоди роботи його ОСОБА_1 : в Овідіопольському КПП на посаді столяра з 15.10.1979 по 05.05.1980, на посаді водія з 17.08.1982 по 09.06.1983; в Овідіопольському МККХ на посаді шофера з 15.06.1983 по 24.03.1986; в Овідіопольському управлінні зрошувальних систем на посаді водія з 02.01.1990 пo 02.06.1990; в кооперативі «Теремок» на посаді столяра з 04.06.1990 по 05.09.1990; в кооперативі «Овидий» на посаді столяра з 10.09.1990 по 11.04.1991; в ТОВ «СТИС» на посаді столяра з 12.04.1991 по 16.11.1992; в Овідіопольському молзаводі на посаді охоронця та столяра з 22.06.1993 по 01.07.1997;

зобов`язати ГУ ПФУ призначити з 26.01.2022 року йому ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням ГУ ПФУ №24 вiд 01.02.2022 року йому було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки необхідний страховий стаж становить 28 років, а його стаж становить 18 років 11 місяців 20 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи позивача: згідно трудової книжки, оскільки на титульній сторінці нечіткий відбиток печатки підприємства, з 10.09.1990 по 11.04.1991 через відсутність посади та підпису відповідальної особи та з 15.10.1979 по 05.05.1980, оскільки в архівній довідці №М-260 від 18.11.2021 зазначено не повне ім`я та по батькові позивача.

Позивач вважає рішення про відмову у призначенні йому пенсії протиправним та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 13.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду від представника відповідача надійшов відзив на повоз, у якому він просив відмовити у задоволенні позов через безпідставніст та необгрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

ОСОБА_1 26.01.2022 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058. На підставі наданих для призначення пенсії документiв встановлено, що страховий стаж ОСОБА_2 становить лише 18 років 11 мiсяцiв 20 днів. До страхового стажу позивача не були зараховані періоди роботи з 15.10.1979 по 05.05.1980, з 15.06.1983 пo 24.03.1986, з 02.01.1990 пo 02.06.1990, з 04.06.1990 пo 05.09.1990, з 12.04.1991 по 16.11.1992, з 22.06.1993 по 01.07.1997 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 у зв`язку із нечітким відбитком печатки на титульній сторінці: з 10.09.1990 по 11.04.1991 - відсутня посада та підпис відповідальної особи; з 15.10.1979 по 05.05.1980 - в архiвнiй довідці не зазначено iм`я та по батькові повністю.

Таким чином рішенням ГУ ПФУ вiд 01.02.2022 №24 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058 y зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та запропоновано надати уточнюючi довiдки.

Також представник відповідача зазначає, що до позовної заяви позивачем додані довідки про перiоди роботи з 02.01.1990 пo 02.06.1990 (№01-06/02-43 вiд 08.02.2022), з 10.09.1990 пo 11.04.1991 (№01/01 вiд 07.02.2022), з 15.06.1983 по 24.03.1986 (№01 від 08.02.2022). Однак вказані довiдки при зверненні до ГУ ПФУ ОСОБА_1 не надавались.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзвив, у якій він просив задовольнити позовні вимоги та зазначив, що відповідачем не був проведений повний, всебічний та об`єктивний розгляд його заяви та рішення відповідачем прийнято необгрунтоване та з формальних причин.

Також позивач зазначає, що довідки про перiоди роботи з 02.01.1990 пo 02.06.1990 (№01-06/02-43 вiд 08.02.2022), з 10.09.1990 пo 11.04.1991 (№01/01 вiд 07.02.2022), з 15.06.1983 по 24.03.1986 (№01 від 08.02.2022), які не подавались ним до ГУ ПФУ разом із заявою не мають вирішального значення при вирішенні питання про призначенні пенсії за віком.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що 26.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.14). До заяви позивачем було подано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 (а.с.15).

За розглядом заяви позивача та поданих документів ГУ ПФУ прийнято рішення №24 від 01.02.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу заявника не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці нечіткий відбиток печатки. Також повідомлено, що в періодах роботи з 10.09.1990 по 11.04.1991 - відсутня посада та підпис відповідальної особи, з 15.10.1979 по 05.05.1980 - в архiвнiй довідці зазначено не повне iм`я та по батькові ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ) (а.с.12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до частини 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення » від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993року №58 (далі по тексту - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно титульного аркушу трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.08.1982 року, трудова видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за навності середньої спеціальної освіти, яка скріпдена нечітким відбитком печатки підприємтсва, на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Водночас, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17.08.1982 року позивач працював на Овідіопольському Комбінаті комунальних підприємств: з 15.10.1979 по 05.05.1980 столярем ІІ розряду, з 15.06.1983 пo 24.03.1986 шофером 3 класу; на Дністровському управлінні зрошувальних систем з 01.04.1986 по 16.01.1987 працював шофером 2 класу по базі. ОСОБА_1 17.08.1987 прийнятий шофером 2 класу Овідіолпольського ЕУ в порядку переводу із Дністровського управління зрошувальних систем, 14.12.1987 переведений слюсарем по ремонту механізмів IV розряду тієї ж ділянки, 09.03.1988 переведений водієм Овідіопольської ділянки та 02.01.1990 звільнений, у зв`язку з переводом в Овідіопольське управління зрошувальних систем. Позивач працював в Овідіопольському управлінні зрошувальних систем з 02.01.1990 пo 02.06.1990 водієм, з 04.06.1990 пo 05.09.1990 столярем ІІІ розряду. На кооперативі «Овідій» ОСОБА_1 працював з 10.09.1990 по 11.04.1991 на посаді столяра ІІІ розряду. З 12.04.1991 по 16.11.1992 позивач працював столярем IV розряду на ТОВ «СТИС». Також позивач працював на Овідіопольскому молзаводі з 22.06.1993 охоронцем, з 01.09.1993 переведений столярем IV розряду та 01.02.1997 звільнений, у зв`язку з скорощенням численності штатів. З 11.03.2004 по 16.07.2004 ОСОБА_1 працював на приватному підприємстві ОСОБА_3 , з 17.11.2004 по 04.05.2005 року позивач працював в ГУ МНС України в Одеській області на посаді завідуючим складом складів майна ІІ групи зберігання м. Іллічівськ (а.с.17-22).

Вказані записи трудової книжки вказані із зазначенням підстав для внесення даних записів (відповідні накази, договори) та проставленням штампів та печаток підприємтсв та установ, де працював позивач.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках спірних періодів діяла Інструкція № 162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції № 162 передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно абз. 2 п. 2.11. Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Матеріалами справи підтверджується, що підприємством, на якому вперше заповнювалася трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 17.08.1982 року є Овідіопольський Комбінаті комунальних підприємств. При цьому, у трудовій книжці записи трудової діяльності позивача скріплені печаткою вказаного підприємства.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що нечіткість проставленої печатки підприємства на титульному аркуші трудової книжки позивача не може спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, позбавляючи права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

При цьому, вказана печатка, що викликала сумнів у ГУ ПФУ щодо достовірності відомостей трудової діяльності позивача, міститься саме на першій сторінці трудової книжки. Відтак, незрозуміло яким чином здійснювалось зарахування страхового стажу позивача, адже частину стажу, вказаного в трудовій книжці, титульна сторінка якої містить нечіткий відбиток печатки підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, пенсійним органом все ж зараховано до страхового стажу.

Водночас, щодо вказаної в оскаржованому рішенні ГУ ПФУ відсутності посади та підпису відповідальної особи в періоді роботи позивача з 10.09.1990 по 11.04.1991, суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 1 п. 4.1. Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Адже позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу та відповідний період підлягає зарахуванню до страхового стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Щодо не можливості врахування періоду роботи з 15.10.1979 по 05.05.1980 через зазначення в архівній довідці не повне iм`я та по батькові позивача ( ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ) суд дійшов наступного висновку.

Згідно архівної довідки від 18.11.2021 року №М-260 позивач у період з 15.10.1979 по 05.05.1980 працював на Овідіопольському Комбінаті комунальних підприємств столярем ІІ розряду (а.с.23).

Вказаний період підтверджується записами №1-2 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.08.1982 року. При цьому, зазначені записи в трудовій книжці позивача містять відомості щодо посади позивача у спірний період, посилання на відповідні накази, записи завірені печаткою, які оформлені належним чином.

Враховуючи, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а виключно в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж підтверджується на підставі інших документів, суд дійшов висновку, що вказаний період підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 .

Таким чином судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.08.1982 року є підтвердженими та повинні бути зараховані до трудового стажу.

Між тим, пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу не зарахування йому до стажу спірних періодів роботи, що визнано судом неправомірним.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії.

Суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ №24 вiд 01.02.2022 року року про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню та позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ №24 вiд 01.02.2022 року про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ повторно розглянути заяву від 26.01.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією позивач за подання адміністративного позову сплатив 992,40 грн судового збору (а.с. 8).

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 700,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №24 вiд 01.02.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 700,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса