Справа № 280/2876/22
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року Справа № 280/2876/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 діючої від імені та в інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

до Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, 25 Код )

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) діючи від імені та в інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась із позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10, , надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус Дитина з інвалідністю підгрупи А, оформлену протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії від 01.12.2021 року;

зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико- санітарної допомоги №10, , надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус Дитина з інвалідністю підгрупи А строком до 18 років без регулярних переглядів і підтверджень;

стягнути з Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико- санітарної допомоги №10, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 01.12.2021 у КНП «ЦПМСД №10» було проведено засідання ЛКК щодо розгляду справи ОСОБА_2 , на якому дитину не слухали, не оглядали профільні (вузькі) фахівці. Вказує, що за результатами засідання відповідачем складено Протокол засідання ЛКК №б/н від 01.12.2021 року, яким відмовлено позивачці у встановленні категорії «Дитина з інвалідністю підгрупи А». Зазначає, що підставами відмови було зазначено те, що порушення функцій підшлункової залози у дитини компенсовано постійною замісною терапією препаратами інсуліну та наявне обмеження життєдіяльності 1 ступеню за категоріями контролю за своєю поведнікою та навчанням, та відсутністю обмежень життєдіяльності за іншими категоріями, не має медичних показань для встановлення дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорії «дитина з інвалідністю підгрупи «А». Посилається на те, що з такими протиправними діями відповідача позивач погодитися не може, вважає їх такими, що порушують права малолітньої дитини. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву від 30.05.2022 вх. № 19226 вказує, що згідно пояснювальної завідувача амбулаторії №8 ОСОБА_4 , амбулаторної картки хворого та висновків ЛКК зазначається, що підстави для встановлення дитині ОСОБА_3 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» законодавчо відсутні. Вказує також, що підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. Вказує також, що КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги №10» вважає, що порушення права позивача відсутнє та йому не завдано моральної шкоди, оскільки всі дії відповідача були обґрунтованими та правомірними, такими, що відповідають Міжнародним нормами та діючому законодавству України і тому відповідач просить залишити позовну заяву без задоволення у повному обсязі.

Ухвалою судді від 11.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/2876/22 без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд установив.

ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраціної служби Запорізького міського управління юстиції 10.02.2015 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квітні 2020 року в ендокринологічному відділенні КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР встановлено діагноз: Цукровий діабет І тип, вперше виявлений, діабетичний кетоацидоз Е10.

14.04.2020 року надано висновок ЛКК 44 КНП «ЗОКДЛ» ЗОР, що згідно наказу МОЗ України №454/471/516 від 08.11.2001 року, розділу II, п.3, п.п. 3.3 дитині показане оформлення державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю.

22.04.2020 року на засіданні ЛКК КНП «ЦПМСД №10» наданий Медичний висновок №814 про дитину з інвалідністю віком до 18 років (форма 080/о), що наявне захворювання цукровий діабет Е-10, тип І, тяжка форма.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №7226 складеної за результатами обстеження та лікування у період з 13.10.2020 по 20.10.2020, у ОСОБА_2 виявлені наступні захворювання: цукровий діабет Е-10, тип і. тяжка Форма, глікемічннй контроль з високим ризиком для життя. Діабетичний кетоацидоз І ступеня. Гіперхолистеринемія. Пароніхія І пальця правої кисті.

Згідно з виписки із медичної карти №269 складеної у педіатрічному відділенні КНП «Міська дитяча лікарня №5» ЗМР за результатами обстеження та лікування у період з 16.01.2021 р. по 20.01.2021 дитині встановлено додатковий діагноз: аномалія місцярозташування та фіксації нирок. Підвздошно-тазова дистопія лівої нирки, нефроптоз 2-3 ступеня зліва.

28.04.2021 на засіданні ЛКК № 1041 проведене коригування карти ІПР, де визначено ступінь обмеження життєдіяльності дитини, як перший за категоріями: контролю за своєю поведінкою та навчання; за іншими категоріями не виявлено обмеження життєдіяльності.

ОСОБА_1 разом з батьком дитини, ОСОБА_5 звернулись до Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 із заявою про встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А».

Протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 від 01.12.2021 вирішено, що під час комплексної оцінки обмежень життєдіяльності ОСОБА_2 лікарською консультативною комісією визначено І ступінь обмеження життєдіяльності та зазначено, що дитина не підлягає встановленню категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А».

Вважаючи протиправним рішення лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10, викладене в протоколі засідання від 01.12.2021 року, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям».

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначаються Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

Статтею 1 цього Закону надано визначення поняття дитини з інвалідністю, як особи віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність особам з інвалідністю з дитинства визначається органами медико-соціальної експертизи, а інвалідність дітям з інвалідністю - лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікувально-профілактичних закладів.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.12.2001 №482 затверджено Порядок видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (далі - Порядок №482), пунктом 3 якого визначено, що установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями (далі - ЛКК) дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», Українського центру медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження.

Відповідно до пункту 7 Порядку №482, визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (ф.080/о «Медичний висновок про дитину з інвалідністю до 18 років» додається) здійснюється лікарсько-консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого (ф.027/о) або консультативного висновку спеціаліста (ф.028/о), виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ», Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку.

Згідно пункту 11 Порядку №482, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років оформляється за підписами головного лікаря дитячого лікувально-профілактичного закладу, його заступника з медичної частини та лікуючого лікаря, завіряється круглою печаткою і в 3-денний строк направляється в орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, чинним законодавством України передбачено оформлення та видачу висновків про дитину з інвалідністю віком до 18 років дитячими лікувально-профілактичними закладами.

Відповідно до п. 3 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року №917 ( далі - Положення №917), лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Утворюються в установленому порядку такі комісії: центральна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, центральні обласні, центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні комісії), міські, районні, міжрайонні, районні в містах комісії. Центральні комісії утворюються за рішенням Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Центральна комісія МОЗ утворюється та функціонує за рішенням МОЗ у порядку, встановленому Міністерством.

Склад центральної комісії МОЗ та її чисельність затверджуються МОЗ.

Міські, районні, міжрайонні, районні у містах комісії утворюються за рішенням керівника відповідного закладу охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурного підрозділу з питань охорони здоров`я місцевих держадміністрацій.

У відповідності до п.п.1 п.7 Положення №917, комісії визначають наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; категорію "дитина-інвалід" або "дитина-інвалід підгрупи А", причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві; потребу дитини-інваліда у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань; потребу дитини-інваліда у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини-інваліда до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.

Центральні комісії перевіряють, зокрема, правомірність прийнятих міськими, районними, міжрайонними, районними в містах комісіями рішень щодо встановлення інвалідності (п.8 Положення №917).

Згідно п. 12, 13 Положення №917 комісія в день проведення медико-соціальної експертизи готує за формою, затвердженою МОЗ, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" (щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням) та складає індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці.

Медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років у триденний строк надсилається органові, в якому дитина з інвалідністю перебуває на обліку як особа, що отримує державну соціальну допомогу або пенсію, а у разі первинного встановлення категорії "дитина з інвалідністю" - до органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини з інвалідністю.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також до закладу охорони здоров`я і органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини з інвалідністю.

Голова та члени комісії, винні у прийнятті неправильного рішення і незаконній видачі документів про інвалідність, несуть відповідальність згідно із законом.

Механізм, умови та критерії встановлення лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (далі - комісії) інвалідності дітям встановлює Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку №917, особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю підгрупи А".

Медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини.

З протоколу відповідача від 01.12.2021 року вбачається, що висновок прийнято комісією ЛКК при Комунальному некомерційному підприємстві Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 у наступному складі: голова комісії ОСОБА_6 , та члени комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , Сьомкіна С.В.

Разом з тим, в даному випадку, суд не надає оцінку повноважності складу комісії, оскільки дане питання не є предметом розгляду справи, так як позов заявлений з інших підстав.

В даному випадку, позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що у її дитини з інвалідністю яскраво виражені порушення функції організму, дитина є безпорадною у контролі своїх життєво важливих показників рівня глікемії та гіпоглікемії, яка може статися з багатьох причин та призвести до коми та навіть смерті дитини, тобто, як зазначає позивач, були наявні підстави для встановлення категорії «дитина-інвалід підгрупи А», а тому із зазначених підстав рішення комісії ЛЛК є незаконним.

Позивач вважає відмову відповідача у наданні статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А» протиправним та таким, підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням процедури його прийняття, так як дитину не слухали, не оглядали профільні (вузькі) фахівці.

Таким чином, суд звертає увагу, що при вирішенні спору, судом не встановлюється правильність або хибність діагнозу дитини позивача, не вирішується питання підстав для наявність або відсутності встановлення інвалідності дитині, а надається оцінка рішенню ЛКК з точки зору чи була дотримана процедура при прийнятті рішення.

Судом під час розгляду справи встановлено, що протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 від 01.12.2021 вирішено, що під час комплексної оцінки обмежень життєдіяльності лікарською консультативною комісією визначено І ступінь обмеження життєдіяльності, зазначено, що дитина не підлягає встановленню категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А».

Суд зазначає. що пункт 3 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям визначено, що особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина-інвалід", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина-інвалід підгрупи А".

Пунктом 13 даної постанови визначено, що комісія під час проведення медико-соціальної експертизи використовує класифікацію, яка визначає основні види порушень функцій організму дитини, зумовлених захворюваннями, травмами (їх наслідками) та/або вродженими вадами, і ступінь їх вираження.

Пункт 19 Постанови визначає, що категорії «дитина-інвалід» або «дитина-інвалід підгрупи А» встановлюються дитині залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.

Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затверджується МОЗ (п.20 Постанови).

До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму І та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії І ступеня її; вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Підставою для встановлення дитині категорії «дитина-інвалід підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

Суд вважає, що вищезазначені критерії можуть бути оцінені з правової точки зору, оскільки нормативний акт прямо визначає обставини, від наявності чи відсутності яких може бути встановлено наявність чи відсутність підстав для встановлення категорії.

При цьому, суд зазначає, що встановлення даних критеріїв має здійснюватися комісією, якій надано на це відповідні повноваження чинним нормативним актом, з наданням оцінки як поданим документам, так і посиланням матері хворого.

Разом з тим, як вбачається з самого протоколу лікарсько-консультативної комісії при Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 від 01.12.2021, в останньому відсутні обґрунтування невідповідності стану критеріям для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» та з яких саме підстав комісія дійшла то такого висновку.

Так, комісією на час прийняття рішення не були витребувані та не прийняті до уваги висновки вузькопрофільних спеціалістів, зокрема, не надана оцінка психолога, не було проведено додаткових обстежень дитини.

Наявний в матеріалах справи висновок спеціаліста-психолога складений вже після прийняття комісією рішення, 13.01.2022.

Визначення, наведені в оспорюваному рішенні не містять жодних пояснень щодо того, яких саме підстав для встановлення категорії немає, які саме дані можуть (мають) бути зібрані та надані, та які саме підстави підтверджувати.

Відсутні також будь-які посилання щодо того, якими саме дослідженнями та обстеженнями має бути підтверджена міра втрати здоров`я, надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування у дитини, щодо якої заявлено вимоги, порівняно зі здоровою.

При цьому, саме наведені критерії є підставою для встановлення категорії, і саме наявність або відсутність цих критеріїв мала бути розглянута відповідачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення лікарсько-консультативної комісії прийнято формально, без обґрунтування підстав його прийняття.

Враховуючи викладене, відмова лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві Центр первинної медико-санітарної допомоги №10, викладена у протоколі від 01.12.2021 у встановленні дитині ОСОБА_3 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є протиправною та підлягає скасуванню. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне зобов`язати Комунальне некомерційноме підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 провести повторне засідання з розгляду питання щодо надання ОСОБА_3 статусу «Дитина з інвалідністю підгрупи А» з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статус «дитина з інвалідністю підгрупи А» строком до 18 років без регулярних переглядів і підтверджень, суд зазначає, що останні не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебрати на себе повноваження ЛЛК та встановлювати будь-які діагнози, і замість лікарської комісії встановлювати висновки на підставі лікарської документації. Такі повноваження є виключно у лікарській комісії, яка досліджує документи та приймає відповідні рішення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Комунального некомерційномого підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 на користь ОСОБА_1 , 50 000 грн. у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України (ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протиправність дій відповідача полягає у тому, що оскаржувана відмова надати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус «Дитина з інвалідністю підгрупи «А» негативно вплинула і на психологічне здоров`я матері дитини-інваліда.

В ході судового розгляду справи судом встановлена протиправність відмови Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10, викладеного у формі протоколу від 01.12.2021.

Проте, позивач не надала суду жодних переконливих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, приниження людської гідності, психологічних переживань тощо) та причинного зв`язку між завданою шкодою та протиправними діями відповідача, з яких міркувань вона виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Водночас, на думку суду, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Крім того, судом не вирішується питання про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки доказів понесення таких витрат до матеріалів справи не надано.

керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 діючої від імені та в інтересах малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, 25 Код ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 у встановленні дитині ОСОБА_3 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А», оформлену протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії від 01.12.2021 року.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 провести повторне засідання з розгляду питання щодо надання ОСОБА_3 статусу «Дитина з інвалідністю підгрупи А» з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15 липня 2022 року.

Суддя Л.Я. Максименко