Справа № 460/18853/22
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2022-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2022 року м. Рівне №460/18853/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення адміністративно-господарську санкцію, -
В С Т А Н О В И В:

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення адміністративно-господарської санкції в сумі 72445,83 грн. та пені в сумі 65,19 грн., а всього 72511,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.02.2022 відповідач подав до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інваліднісю звіт форми №10-ПОІ "Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю". Вказує про те, що з поданого звіту вбачається, що на підприємстві середньооблікова кількість штатних працівників становить 24 особи, середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 72445,83 грн. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність і мають право працювати на робочих місцях 1, працевлаштовано 0, і не працевлаштована 1 особа. Відтак, Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю встановило, що відповідачем порушено норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що тягне за собою обов`язок сплати адміністративно-господарської санкції, згідно із ч. 4 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". Враховуючи викладене, просить суд позовну заяву задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 21.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем подано відзив на позов з додатками. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що ним вчасно подано до Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звіт форми №10-ПОІ "Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю". У зв`язку із наявністю вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, позивач інформував Вараську міську філію Рівненського обласного центру зайнятості шляхом подачі звітності про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН, із зазначенням у звіті кількості наявних вакансій, на яких може використовуватися праця осіб, котрим у встановленому порядку призначено групу інвалідності. Загалом створено у 2021 році 14 робочих місць, на які відповідач просив Вараську міську філію Рівненського обласного центру зайнятості направити інвалідів для працевлаштування. Також, центром зайнятості до ФОП ОСОБА_1 було направлено три особи з інвалідністю, однак дві особи відмовилися від працевлаштування, а одну було працевлаштовано. Також відповідач розміщував оголошення в газетах про наявність вакантних посад, у тому числі для осіб з інвалідністю. Таким чином, якщо відповідачем вжито усі, передбачені чинним законодавством заходи із працевлаштування інвалідів, то на нього не може бути покладена відповідальність. Вказав, що особи з інвалідністю, які направлялася центром зайнятості самі не мали бажання працювати, натомість чисельність працюючих у підприємстві інвалідів менша, ніж установлена нормативом, у зв`язку із невиконанням органами належним чином своїх обов`язків щодо працевлаштування осіб з інвалідністю. З огляду на викладене та враховуючи докази долучені до відзиву на позов, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій фактично підтверджено обставини зазначені у адміністративному позові.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не здійснюється.

Дослідивши матеріали по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_1 відноситься до суб`єктів господарювання, яким відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII, встановлюються норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

На адресу позивача від відповідача надійшов Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2021 рік форми №10-ПОІ. Відповідно до якого: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить - 24 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників 1738,7 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника 72445,83 грн., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 72445,83 грн.

Рівненським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів встановлено, що відповідачем порушено нормативи робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що тягне за собою обов`язок сплати адміністративного господарських санкцій у сумі 72445,83 грн., згідно з ч. 4 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII, та пені у сумі 65,19 грн., а всього 72511,02 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Фонд соціального захисту інвалідів затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 14.04.2011 №129 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України 27.03.2017 № 477) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266, Фонд відповідно до покладених на нього завдань здійснює організацію прийому звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю до нормативу таких робочих місць, їх аналізу та перевірки правильності в них розрахунків; збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-ХІІ) передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч.2 ст. 19 Закону №875-ХІІ).

Пунктом 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VI визначено, що роботодавці зобов`язанні своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №310 від 10.04.2019 (далі Порядок №70), звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом (абз. 3 п. 2 Порядку №70).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 №316 "Про затвердження форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) " та Порядку її подання", зареєстрованим Міністерством юстиції України 17.06.2013 за №988/23520 (далі - Порядок №316) затверджена форма звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Відповідно до п.3 Порядку №316, звітність №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку(п.4 Порядку №316).

Пунктом 5 Порядку №316 передбачено, що звітність №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Згідно з ч. 3 ст. 18-1 Закону №875-XII державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Отже, на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування.

Частиною 1 статті 20 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20 Закону №875-XII).

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону №875-XII сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Разом з тим, ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок фізичної особи, яка використовує найману працю зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується її обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №817/1188/18, від 21.08.2019 у справі №817/650/18, які в силу вимог ч.5 ст. 242 КАС України повинні враховуватися судом при прийнятті рішення.

Так, у постанові від 21.08.2019 у справі №817/650/18 Верховний Суд дійшов висновку, що в контексті прийнятого Закону № 5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Суд звернув увагу, що періодичність подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі. Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив один із залежних від нього, передбачений законодавством, захід для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто дію для недопущення господарського правопорушення.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити наступні висновки:

1. Фонд, центр зайнятості і роботодавець несуть субсидіарну відповідальність за працевлаштування інвалідів.

2. Обов`язок працевлаштування інвалідів, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для інвалідів на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення інвалідів до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

3. Фонд аналізує отримані звіти, проводить перевірки та застосовує санкції, а також інші заходи впливу передбачені законодавством до суб`єктів господарювання, які не виконують нормативів щодо створення робочих місць для інвалідів, крім того, зокрема, сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

4. До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для інвалідів, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування інвалідів, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

5. Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Отже, на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VI та Порядку №316, відповідач 09.02.2021, 18.02.2021, 18.03.2021, 26.03.2021, 16.04.2021, 16.05.2021, 20.05.2021, 22.06.2021, 21.07.2021, 25.08.2021, 23.09.2021, 28.10.2021, 24.11.2021, 01.12.2021 подавав звітність "Інформацію про попит на робочу силу (вакансії)" форми №3-ПН про наявність вакантного робочого місця, за посадами продавець продовольчих товарів, «бухгалтер-касир», «бухгалтер», на які могли бути працевлаштовані особи з інвалідністю.

Також до матеріалів справи відповідачем приєднано витяги з газет «Майдан» за 2021 рік про наявність вакантних посад, у тому числі для осіб з інвалідністю.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до Направлень на працевлаштування № 0005010 від 25.08.2021 та № 0002005 від 10.11.2021 Вараською міською філією Рівненського обласного центру зайнятості було направлено до відповідача для працевлаштування на робоче місце (вакансію) «продавець продовольчих товарів» осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які самостійно відмовилися від працевлаштування.

Разом з тим, відповідно до наказу ФОП ОСОБА_1 № 21-73 від 09.12.2021 ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду Продавця продовольчих товарів з 10.12.2021.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією АВ № 0006612 від 26.11.2013 ОСОБА_4 , є інвалідом 3 групи.

Відтак, матеріали справи свідчать про те, що відповідачем виконано усі, встановлені законодавством обов`язки із створення робочих місць для осіб з інвалідністю протягом 2021 року та звітування базовому центру зайнятості про відкриття вакансії.

А саме, ФОП ОСОБА_1 створено робоче місце за посадою продавець продовольчих товарів, «бухгалтер-касир», «бухгалтер» (для особи з інвалідністю), а також подавалася звітність форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Зі змісту Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2021 рік форми №10-ПОІ встановлено, що позивач вказав суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 72445,83 грн. Натомість у відзиві відповідач вказав, що ним заповнено рядок 06 Звіту, так як того вимагає форма №10-ПОІ.

З приводу цього суду необхідно звернути увагу на таке.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 27.08.2020 №591 затверджена Інструкція щодо заповнення форми № 10-ПОІ (звітність) Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю, згідно пункту 12 якої вказано, що у рядку 06 відображається сума коштів адміністративно-господарських санкцій, яку повинен сплатити роботодавець у разі невиконання нормативу.

Дослідженими у справі доказами підтверджено, що відповідачем на виконання вимог Закону №875-XII виконано нормативи створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, відтак у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів, ФОП ОСОБА_1 не потрібно було зазначати суми санкцій, так як вказана графа має заповнюватись у тому разі, якщо через невиконання нормативу роботодавець повинен сплатити відповідну суму адміністративно-господарських санкцій.

Водночас, з системного аналізу норм права, можна дійти висновку, що неточності щодо заповнення звітності, у даному випадку не можуть нести негативних наслідків для ФОП ОСОБА_1 , шляхом стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій, у разі виконання останнім нормативів створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та недоведеності суб`єктом владних повноважень наявності випадків безпідставної відмови відповідачем у прийнятті осіб з інвалідністю на роботу.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо стягнення з відповідача адміністративного господарських санкцій у сумі 72445,83 грн. та пені в сумі 65,19 грн., а всього 72511,02 грн. - не підлягають задоволенню, так як відповідачем виконано усі, встановлені законодавством обов`язки із забезпечення створення робочих місць для осіб з інвалідністю протягом 2021 року.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Враховуючи те, що факти наведені у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, то у задоволенні позову необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 72445,83 грн. та пені в сумі 65,19 грн., а всього 72511,02 грн., - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 липня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Замкова, 10 а, кв.1,м. Рівне,33000, ЄДРПОУ/РНОКПП 13979356)

Відповідач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя Д.П. Зозуля