Справа № 380/6843/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6843/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач) в якому просить:

1. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди:

- з 12 серпня 1982 року по 06 листопада 1982 року викладач по класу труби Рудківської музичної школи 0 років 2 місяці 26 днів (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

- з 10 листопада 1982 року по 21 листопада 1984 року служба в рядах Радянської армії 2 роки 0 місяців 12 днів (стаття 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»);

- з 13 лютого 1985 року по 24 серпня 1987 року викладач по класу духових інструментів Перемишлянської музичної семирічної школи 2 роки 6 місяців 12 днів (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

- з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року вихователь Державного професійно-технічного навчального закладу «Миколаївський професійний ліцей» 20 років 11 місяців 19 днів (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

- з 21 серпня 2008 року по 10 листопада 2021 року (день призначення пенсії по віку) викладач мистецької школи в Миколаївській дитячій школі мистецтв 13 років 02 місяці 21 день (пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Вирішити питання про відшкодування ОСОБА_1 сплачений судовий збір та витрат на обслуговування банку при сплаті судового збору при звернення до суду в порядку, передбаченому частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті йому грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправними, оскільки його страховий стаж на посадах, установлених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», становить 39 років і до моменту призначення пенсії за віком він будь-якої іншої пенсії не отримував.

Щодо незарахування відповідачем періоду роботи з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року на посаді вихователя Державного професійно-технічного навчального закладу «Миколаївський професійний ліцей» позивач вказує, що відповідно до статті 45 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» та Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року (далі Постанова № 963), посада вихователя належить до категорії педагогічних працівників, а відтак відповідач незаконно не зарахував вказаний період роботи до спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги.

Також позивач зазначає, що в період з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року він також працював за сумісництвом керівником гуртка духового оркестру. Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Постанова № 909) передбачена посада керівника гуртка духового оркестру, а відтак відповідач незаконно не зарахував вказаний період роботи до спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги. При цьому застереження щодо неврахування періодів роботи за сумісництвом до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, у законодавстві відсутні.

Щодо незарахування відповідачем до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, періоду служби з 10 листопада 1982 року по 21 листопада 1984 року в рядах Радянської армії позивач зазначає, що відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Отже, вказаний період незарахований відповідачем незаконно.

Крім того, позивач зауважує, що дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1995 року № 397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України дію Постанови № 909 поширено на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання без внесення змін до неї. На момент звернення до суду це доручення є чинним та нескасованим.

Позивач підсумовує, що, відмовляючи у призначенні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахуванні до страхового стажу часу роботи на посаді викладача позашкільного навчального закладу відповідач фактично ставить його у менш сприятливі умови, ніж ті особи, яким такий стаж зараховано та призначено пенсію, що слід розглядати як прояви дискримінації збоку суб`єкта владних повноважень.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач в період з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року працював у Миколаївському професійному ліцеї на посаді вихователя та за сумісництвом керівником гуртка духового оркестру, а в період з 21 серпня 2008 року по сьогодні працює в Миколаївській дитячій школі мистецтв на посаді викладача, яка належить до Міністерства культури. Право на пенсію за вислугу років у позашкільних навчальних закладах мають: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючими відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. У Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 та Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року відсутні посади викладача і концертмейстера у позашкільних навчальних закладах. Оскільки посади викладача і концертмейстера у позашкільних навчальних закладах Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачено, то позивач не має права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відповідно й на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Щодо покликання позивача на доручення Кабінету Міністрів України від 06 січня 1995 року № 397/21 відповідач зазначає, що його наявність без внесення відповідних змін до Постанови № 909 не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача та концертмейстера в позашкільних навчальних закладах.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 29 квітня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 03 серпня 1982 року позивач:

- з 02 серпня 1982 року (наказ № 69 від 02 серпня 1982 року) по 06 листопада 1982 року (наказ № 118 від 06 листопада 1982 року) працював на посаді викладача по класу труби Рудківської музичної школи;

- з 10 листопада 1982 року по 21 листопада 1984 року проходив дійсну військову службу в Збройних Силах СРСР;

- з 13 лютого 1985 року (наказ № 127 від 13 лютого 1985 року) по 24 серпня 1987 року (наказ № 196 від 17 серпня 1987 року) працював на посаді викладача по класу духових інструментів Перемишлянської музичної семирічної школи;

- з 01 вересня 1987 року (наказ № 165 від 01 вересня 1987 року) по 20 серпня 2008 року (наказ № 64-к від 20 серпня 2008 року) працював на посаді вихователя Державного професійно-технічного навчального закладу «Миколаївський професійний ліцей»;

- з 21 серпня 2008 року (наказ № 73 від 21 серпня 2008 року) по 10 листопада 2021 року (день призначення пенсії за віком) працював на посаді викладача мистецької школи в Миколаївській дитячій школі мистецтв.

Згідно з довідкою Державного професійно-технічного навчального закладу «Миколаївський професійний ліцей» № 11 від 23 листопада 2021 року позивач працював у Миколаївському професійному ліцеї на посаді вихователя з 01 вересня 1987 року (наказ № 165 від 01 вересня 1987 року) по 20 серпня 2008 року (наказ № 64-к від 20 серпня 2008 року) та за суміщенням виконував роботу як керівник гуртка духового оркестру.

З 10 листопада 2021 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

01 лютого 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просив відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нарахувати та виплатити йому грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення.

Листом від 20 лютого 2022 року № 2958-1194/С-52/8-1300/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача на його заяву від 01 лютого 2022 року про те, що в період з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року він працював у Миколаївському професійному ліцеї на посаді вихователя та за сумісництвом керівником гуртка духового оркестру, а в період з 21 серпня 2008 року по сьогодні працює в Миколаївській дитячій школі мистецтв на посаді викладача, яка належить до Міністерства культури. Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 433 «Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад» визначено, що до позашкільних навчальних закладів належать початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, мистецтв, художні, хореографічні, театральні, хорові, інші). Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту передбачено, що правом на призначення пенсії за вислугу років у позашкільних навчальних закладах користуються директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. З огляду на викладене підстави для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні.

Позивач, уважаючи порушеним своє право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності у позивача права на призначення та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі Порядок № 1191).

Пунктом 2 Порядку № 1191 установлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

А пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством посадах, й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 234/13835/17.

Як слідує зі змісту наданої відповідачем відповіді на заяву позивача від 01 лютого 2022 року, оформленої листом № 2958-1194/С-52/8-1300/22, відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 з огляду на те, що в період з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року він працював у Миколаївському професійному ліцеї на посаді вихователя та за сумісництвом керівником гуртка духового оркестру, а в період з 21 серпня 2008 року по сьогодні працює в Миколаївській дитячій школі мистецтв на посаді викладача, яка належить до Міністерства культури. Однак переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту передбачено, що правом на призначення пенсії за вислугу років у позашкільних навчальних закладах користуються директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач пояснює, що оскільки посади викладача і концертмейстера у позашкільних навчальних закладах Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачено, то позивач не має права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відповідно й на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на таке.

Щодо періоду роботи позивача з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року у Миколаївському професійному ліцеї на посаді вихователя та за сумісництвом керівником гуртка духового оркестру суд зазначає наступне.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року, визначені посади в професійно-технічних навчальних закладах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. До цього переліку не включено посаду вихователя.

Разом з тим Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року, посада вихователя належить до категорії педагогічних працівників. А Постановою № 909 (зі змінами) встановлено, що вихователі мають право на пенсію за вислугою років.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» до педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, асистенти викладача, асистенти майстра виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.

За таких обставин, посада вихователя професійно-технічного училища та професійного ліцею, на якій працював позивач, відноситься до тих, які дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Аналогічна правова позиція щодо віднесення стажу роботи на посаді вихователя професійно-технічного училища та професійного ліцею до спеціального трудового стажу, передбаченого пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», висловлена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 458/452/17 та від 14 листопада 2019 року у справі № 302/188/17-а.

Отже, вихователь професійно-технічного училища та професійного ліцею є педагогічним працівником, тобто працівником освіти, і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи, а також на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Суд також бере до уваги аргументи позивача, що зарахування виконуваної роботи на зазначеній посаді не ставиться у залежність від того, чи було це місце основним місцем роботи позивача чи за сумісництвом. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 30 січня 2019 року у справі № 442/456/17.

Щодо періодів роботи позивача з 02 серпня 1982 року по 06 листопада 1982 року у Рудківській музичній школі на посаді викладача, з 13 лютого 1985 року по 24 серпня 1987 року у Перемишлянській музичній семирічній школі на посаді викладача, а також з 21 серпня 2008 року по день призначення пенсії за віком в Миколаївській дитячій школі мистецтв на посаді викладача суд зазначає наступне.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17, викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років. Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону № 1788 при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Постановою № 909.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд уважає, що стаж роботи позивача на посаді викладача музичної школи та школи мистецтв має зараховуватись до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, а відтак й для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Щодо періоду проходження позивачем строкової військової служби з 10 листопада 1982 року по 21 листопада 1984 року суд зазначає наступне.

Постановою № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

В примітці 3 до цього Переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Підпунктом «г» пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.

Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 01 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 310/8663/18, яку суд враховує відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Беручи до уваги викладене, суд уважає, що період проходження позивачем строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 10 листопада 1982 року по 21 листопада 1984 року має зараховуватись до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, а відтак й для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

За таких обставин суд доходить висновку, що спеціальний педагогічний стаж позивача на день досягнення пенсійного віку становив понад 35 років.

До призначення пенсії за віком позивач не отримував будь-яку пенсію.

Зважаючи на те, що у позивача наявний спеціальний педагогічний стаж, його посади відносяться до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, до призначення пенсії за віком не отримував будь-яку пенсію, тому він має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та Порядку № 1191.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відмова відповідача щодо виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій позивачу є протиправною, а порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди роботи: з 02 серпня 1982 року по 06 листопада 1982 року на посаді викладача по класу труби Рудківської музичної школи; з 10 листопада 1982 року по 21 листопада 1984 року проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР; з 13 лютого 1985 року по 24 серпня 1987 року на посаді викладача по класу духових інструментів Перемишлянської музичної семирічної школи; з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року на посаді вихователя Державного професійно-технічного навчального закладу «Миколаївський професійний ліцей»; з 21 серпня 2008 року по 10 листопада 2021 року (день призначення пенсії за віком) на посаді викладача мистецької школи в Миколаївській дитячій школі мистецтв та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд також зауважує, що у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати період роботи з 12 серпня 1982 року по 06 листопада 1982 року на посаді викладача по класу труби Рудківської музичної школи.

Однак згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 03 серпня 1982 року позивач працював у Рудківській музичній школі на посаді викладача по класу труби з 02 серпня 1982 року, а не 12 серпня 1982 року як зазначає позивач.

Тому й суд зобов`язав відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 02 серпня 1982 року по 06 листопада 1982 року згідно записів його трудової книжки.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

За змістом правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1984,80 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Щодо відшкодування позивачу витрат на обслуговування банку при сплаті судового збору суд зазначає, що відшкодування таких витрат КАС України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди роботи: з 02 серпня 1982 року по 06 листопада 1982 року на посаді викладача по класу труби Рудківської музичної школи; з 10 листопада 1982 року по 21 листопада 1984 року проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР; з 13 лютого 1985 року по 24 серпня 1987 року на посаді викладача по класу духових інструментів Перемишлянської музичної семирічної школи; з 01 вересня 1987 року по 20 серпня 2008 року на посаді вихователя Державного професійно-технічного навчального закладу «Миколаївський професійний ліцей»; з 21 серпня 2008 року по 10 листопада 2021 року (день призначення пенсії за віком) на посаді викладача мистецької школи в Миколаївській дитячій школі мистецтв.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. М. Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1984,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 15 липня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.