Справа № 808/1708/15 (СН/280/6/21)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2022 року м. Дніпросправа № 808/1708/15 (СН/280/6/21)
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. (суддя Сацький Р.В.), по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення рішення

В С Т А Н О В И В:

27.03.2015 р. ТОВ «Інтеренергосервіс» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення рішення, де просили визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 13.03.2015 р. № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2015 р. адміністративний позов задоволений.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 р. постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2015 р. залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 24.12.2020 р. Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2015 р. та Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 р. скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції не досліджені обставини придбання та транспортування товару, ділова мета ТОВ «Інтеренергосервіс» при укладені договорів купівлі продажу та комісії продукції сільськогосподарської переробки, в зв`язку з чим необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку, а також доводи податкового органу про не типовість господарської операції та відсутність ділової мети в діях платника податків.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р. адміністративний позов задоволений повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки наявними у справі доказами підтверджується приріст активів товариства в результаті здійснення операцій з реалізації сільськогосподарської продукції, суд вважає доведеним факт здійснення позивачем позитивного економічного ефекту від здійснення відповідних операцій.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р., прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені обставини справи.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі та вислухавши учасників процесу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 09.02.2015 р. по 19.02.2015 р. посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово господарської операцій з ТОВ «ТПК Агросервіс» за жовтень 2014 р., за результатами чого 26.02.2015 р. складений акт № 118/08-28-22-02/34063592, де зафіксовані виявлені порушення::

-п.198.1 п. 198.3, п.198.6 ст. 98 ПК України, чим встановлене заниження податку на додану вартість на загальну суму 3 607 603 грн, в т.ч. по періодах:

жовтень 2014 р. в сумі 3 300 859 грн;

листопад 2014 р. в сумі 306 744 грн.

На підставі висновків перевірки 13.03.2015 р. відповідачем прийняте податкове повідомлення рішення № , чим збільшена сума грошового зобов`язання на загальну суму 5 411 404,50 грн, в т ч. за платежем ПДВ на суму 3 607 603 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1 803 801,50 грн.

Як слідує з акту перевірки відповідач зазначає про «нетиповість» господарської операції з ТОВ «ТПК Агросервіс» та відсутність факту реального вчинення господарських операцій з контрагентом.

Так, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців основним видом економічної діяльності позивача є 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.

Відповідно Статуту товариства (в редакції на момент здійснення господарських операцій):

« 3.1.Метою (цілями) діяльності Товариства є одержання прибутку та наступний його розподіл між учасниками Товариства.

3.2.Предметом діяльності Товариства є всі можливі та не заборонені законодавством види діяльності, у тому числі, але не виключно, наступне:

3.2.51 організація та здійснення роздрібної, оптової, і комісійної торгівлі, в тому числі у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

3.2.71 торгівельна, торгівельно посередницька діяльність, торгівельно закупочна діяльність;

3.3 Товариство має право здійснювати інші види діяльності, не заборонені законодавством України».

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2014 р. між позивачем та ТОВ «ТПК Агросервіс» укладений договір купівлі продажу № 101014, згідно умов чого ТОВ «ТПК Агросервіс» зобов`язався поставити позивачу сільськогосподарську продукцію (шрот соняшниковий, макуху соняшникову, олію соняшникову) в асортименті за цінами та на умовах зазначених в специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору, а ТОВ «Інтеренергосервіс» зобов`язалося прийняти продукцію та оплатити її вартість.

Так, на виконання умов зазначеного договору ТОВ «ТПК Агросервіс» поставило позивачу товар відповідно специфікацій від 10.10.2014 р. №1,№2,№3 на загальну суму 19 805 151,48 грн, в т.ч. ПДВ на суму 3 300 858,58 грн.

На підтвердження здійснення господарських операцій позивач до перевірки надав договір, специфікації, податкові накладні, видаткові накладні, ТТН щодо перевезення сільгосппродукції, рахунки на оплату, платіжні доручення.

Крім того, судом встановлено, що 27.11.2014 р. між позивачем та ТОВ «ТПК Агросервіс» укладена додаткова угода до договору № 101014 від 10.10.2014 р., згідно чого позивач частково відмовився від поставленого товару в обсязі 24,27 т. в зв`язку з неможливістю подальшої реалізації товару, в зв`язку з чим на виконання умов додаткової угоди позивач повернув ТОВ «ТПК «Агросервіс» 24,27 т. товару на загальну суму 65 09,14 грн.

На підтвердження виконання умов додаткової угоди до перевірки надані додаткова угода, накладна на повернення.

Також судом встановлено, що на залишковий обсяг товару була збільшена ціна, в зв`язку з чим ТОВ «ТПК «Агросервіс» здійснило коригування до видаткової накладної та складені рахунки коригування.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що 07.05.2014 р. між позивачем та ТОВ «Дніпроолія» укладений договір комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції № 07/05-2014, відповідно умов чого ТОВ «Дніпроолія» зобов`язалося укласти від свого імені та за рахунок позивача угоди на продаж сільськогосподарської продукції за межами України.

Так, на підтвердження виконання умов даного договору до перевірки позивачем надані, договір, акти передачі(на комісію) сільськогосподарської продукції (шрот соняшниковий), звіти комісіонера за наслідками реалізації сільгосппродукції, зовнішньоекономічні контракти та специфікації до них, вантажні митні декларації, акти надання послуг із визначенням вартості наданих робіт (послуг) та розміру комісійної винагороди комісіонера.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг) або дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей чи послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як вбачається з акту перевірки, взаємовідносини позивача з контрагентами здійснювалися на підставі договорів, а отримані товари та послуги використовувалися позивачем у господарській діяльності. Виконання договорів підтверджене наданими до перевірки первинними документами.

Таким чином, судом встановлено, що під час перевірки позивач надав перевіряючим первинні документи, що підтверджують факт реального здійснення господарських операцій.

Крім того, згідно п. 14.1.231 ПК України «14.1.231. розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

А відповідно внесених змін до даної статті «Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому».

Як слідує з Статуту позивача п. 3.1 «метою (цілями) діяльності Товариства є одержання прибутку та наступний його розподіл між Учасниками Товариства».

Так, судом встановлено, що ТОВ «Інтеренергосервіс», як посередник, закуповуючи сільгосппродукцію у ТОВ «ТПК Агросервіс», та в подальшому продаючи її, отримав чистий прибуток, тобто, укладав даний договір з діловою метою для отримання прибутку і в результаті має економічний ефект від вищезазначених господарських операцій.

Судом встановлено та первинними бухгалтерськими документами підтверджено, що з травня 2014 р. позивач здійснює закупівлю сільськогосподарської продукції.

Крім того, з акту перевірки слідує, що відповідач, зазначаючи про те, що в спірних операціях між ТОВ «Інтеренергосервіс» та ТОВ «ТПК Агросервіс» є податкові ями, тобто організації, що займаються фіктивним підприємництвом, а саме, ТОВ «Алькар-Групп» та ТОВ «Мівал», що є, начеб то контрагентами ТОВ «ТПК «Агросервіс», висновок робить тільки на підставі декларацій суб`єктів господарювання, а не за наслідками проведення перевірок та дослідження первинних документів.

Однак, як вбачається з акту перевірки, такі висновки відповідача не підтверджені жодними доказами, а є, лише, припущенням.

Крім того, з акту перевірки слідує, що надані до перевірки первинні документи позивача заповнені належним чином, і зауваження щодо їх заповнень відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані, лише, про фактично здійснені господарські операції.

Крім того, суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд враховує, що відповідно до вимог ст.77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 826/11879/13-а (К/9901/4022/18).

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на бюджетне відшкодування, можуть бути застосовані, саме, до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене та той факт, що відповідачем, всупереч ст. 77 ч.2 КАС України, не доведено правомірність своїх рішень, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, та вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 315,316,321,322,325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2021 р.- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня викладення повного тексту постанови.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова